168 GABRIEL GEITLIN 
hammedanernes af religionsfanatismen 19) föranledda eröfringstäg emot Persien. Dess 
siste konung, Sasaniden Jezdegird IV, blef i medlet af sjunde seklet e. Chr. be- 
segrad, och Iran jemte Kaspiska hafvets üstra omráde füll i Arabernas händer; men 
pà sydvestra kusten af detta haf mótte dem ett váldigt motstánd. Khasarerne, ett 
râtt men krigiskt folk — hvilket man i äldre tider allmänt ansett hóra till den tur- 
kiska racen, men enligt sednaste forskningar, isynnerhet af Vivien de Saint-Martin, 
börjat hänföra till den finska 2°) — innehade dà dessa trakter och satte sig i det 
längsta emot Islams inflytande 21). Slutligen blefvo dock äfven de tillbakadrifne, 
nödgades draga sig upp mot norden, inträngde i södra Ryssland och bosatte sig 
emellan nedra Wolga och Don samt gjorde der boende folkstammar sig underdånige och 
skattskyldige. Araberne utbredde sig nu i trakten af Kaukasus dit talrika kolonier 
skickades, och blefvo i Harun-el-Reschids tid herrar öfver hela vestra kusten af Kha- 
sariska eller Kaspiska hafvet, således äfven öfver portarnes port, Bab-el-abwab 
eller Derbend, det vigtigaste pass, genom hvilket vägen från Asien gick till Europa. 
Emellan Araber och Khasarer uppstodo efterhand mera vänskapliga förhållanden. 
Den bekantskap kriget begynt, slutades med handel och köpmanskap, det Islamitiska 
religionskrigets vanliga följeslagare. 
Redan tidigt — enligt en uppgift år 690 e. Chr., enligt en annan år 868??) — 
blef Muhammeds religion bland dem införd, förhållandet emellan de båda nationerna 
derigenom allt bättre, och i slutet af åttonde seklet (799) skall t. o. m. Harün-el 
Reschids Vesir, Fadhl, begärt och erhållit Khasar-Khaqanens bifall till äktenskap 
med dennes dotter 23). — Khasarerne blefvo sålunda de förste medlare genom hvilka 
Asiens och Europas handel underhölls. Derom vittna ännu i dag åtskilliga kufiska 
mynt från denna tid, hvilka nu förvaras i Rysslands och de Baltiska ländernas mynt- 
kabinetter, men hvilka utan tvifvel gått genom Khasarernes händer innan de hunnit 
till den höga norden. Tvenne städer: Semender, norr om Derbend, der nu sta- 
den Tarkhu är belägen, och Itil, vid utloppet af Itil- eller Wolga-floden i trakten 
af nuvarande Astrachan, voro de förnämsta upplagsplatserna för Khasarernes han- 
del. I sistnämnde stad — hvilken genom sitt fördelaktiga läge på ömse sidor om 
Wolgas utlopp i Kaspiska hafvet, var särdeles passande till stapelplats, så väl för 
19) Denna har dock i Stüwe funnit en varm försvarare. Se Handelszüge der Araber, pag. 24, 29. 
20) Till detta ämne hoppas jag en annan gång kunna återkomma. 
2%) Om Arabernes strider med Khasarerne har Akademikern B. Dorn ur österländska källor lemnat 
många i detalj gående upplysningar i Petersburgska Vet.-Akademiens Mémoirer, sciences politiques &e., 
Tom. VI: Beiträge zur Geschichte der Kaukasischen Länder und Völker. IV. Tabarys Nachrichten über die 
Chasaren &e., persisk text med varianter och tysk öfversättning, pagg. 446—599. — Dock synes Tabary, 
ehuru i allmänhet trovärdig, någon gång slå öfver till det fnbelaktiga, såsom t. ex. i artikeln H), der det 
bland annat berättas (pag. 479 af den tyska och pag. 530 af den persiska öfversättningen) att Said-ben- 
‘Amru-el-hareschi, efter en stor seger öfver Khasarerne, af krigsbytet utdelat åt hvarje af sina 50000 
krigare 1700 dukater (dinarer) sedan likväl dessförinnan 3 af bytet blifvit afsänd till Khalifen Hischam i 
Damascus. Hela bytet skulle sålunda hafva uppgått till 106,250,000 dinarer! Hvarifrän Khasarerne på 
den tiden fått en så ofantlig summa guldmynt är väl obegripligt: åtminstone passar det illa ihop med de 
uppgifter den trovärdige Jaqut, Ibn-Fodhlan, Ibn-Hauqal o. a. lemnat om den tidens Khasarer. 
32) Jbn-Fozlans &c. l. c. pag. IX. — De Chasaris. Excerpta ex scriptoribus arabicis. Interprete 
Fraehnio. Petropoli 1822, pag. 22. 
23) Ibidem pag. VIII, not. — Saweljeff l c, pag LIM. 
