178 GABRIEL GEITLIN 
Det äldsta namn på våra farkoster, hvilket begagnas i ryska krönikorna, är 41084, 
laiva, hvarmed Finnarne %) ännu i dag beteckna större fartyg. Med Norrmannerna 
kommo umeru, snaeka och a0Aabu, lodja. — — Allt bevisar att den novgorodska sjö- 
farten bildades under inflytande af Tschuderne och utvecklades af Normannerne. — 
Hafva Slovenerne vid Ilmen före Normannernes ankomst gjort sjöfärder till desses 
land? — derom finnas inga skriftliga uppgifter. Krönikans första underrättelse om 
deras seglats hänför sig till året 862, då de maoma 3a mope [,gingo öfver hafvet”, 
Nestors ord] till Waregerne, till Rhos (Pyes), — måhända på finska laivor. Huru 
härmed än må förhålla sig, öfver Ladoga sjön och Neva transporterades österländ- 
ska varor och penningar till vestern i IX och X seklet. Bevis derpå har man i de 
myntfynd som üfverkommits nära Wolkhovs mynning, i gamla Ladoga [Aldejuborg, 
Aldeigiaborg?], på stranden af Ladoga sjön, och vid Nevas mynning i nuvarande 
galérehamnen i Petersburg 3%), der troligen varorna lastades på fartygen (laivorna, 
AafiBbr ).* 
Om den fordna gemenskapen emellan Skandinavien och Ryssland lemnar 
historien ojüfaktiga, allmänt kända vittnesbórd. Normannerne, dessa djerfve äfven- 
tyrare, för hvilka det syntes pigrum, quin immo et iners sudore adquirere, quod. possis 
sanguine parare ?), och hvilka ej anságo det besvärligt att besöka Frankrike, Eng- 
land, Sicilien, Italien, Spanien och Afrika, skonade naturligtvis ej heller sina närma- 
ste grannar. Det rika Biarmaland och Holmgárd med sin Jumala, ,hvars hals- 
ked och stora silfverskäl med penningar uti” (Lagerbring, Svearikes hist. I, 321) 
troligen hade genom varubyte inkommit från Asien och kostat mänget djur pelsen 35), 
voro ock alltför lockande för att ej af Normannerne hemsökas och plundras. Men 
just dessa plundringståg banade vägen för sednare fredligare förbindelser. — Om 
Warägernes och särskildt den fraktions af dem, som benämndes Rhos, Ros, Rods, 
Ruotsi, förhållande till Slavänerne samt de förres inkallande till Ryssland, som af 
dem fick sitt namn, är öfverflödigt att här orda. Striden om Ruriks och hans bró- 
ders härkomst, hvarom i så lång tid tvistats, kan numera anses afgjord, hvartill i 
synnerhet bidragit Krugs, Fraehns, Senkowskis, vår celebre landsman J. A. 
Sjögrens samt Akademikern E. Kuniks lärda och berómligen kända arbeten °°). 
35 Hr Saweljeff begagnar här, ganska opassligt, ordet uyxusı; något som man af denne författare 
minst väntat: det nyttjas blott i föraktlig mening, och har öfvergätt nästan till ett oqvädinsord. 
36) Dessa fynd äro beskrifna i Fraehns Topographische Übersicht N:ris 33, 34, 35, bland hvilka i 
synnerhet N:o 35 är anmärkningsvärdt für den ofantliga mängd mynt, en fiskare år 1809 eller 1810 vid La- 
dogas strand ófverkom. Tjugo gånger måste han med sin båt återvända för att få hela skatten transpor- 
terad till byn. — Ägarinnan af denna by — en Bestuschef — gjorde sina anspråk gällande och tillfreds- 
ställdes med sju pud eller 352 e af dessa silfverpenningar. Fiskaren glömde dock ej heller sig sjelf. Ef- 
ter några år köpte han sig fri och blef köpman i Tichvin. 
37) Tacitus, de Germania, cap. XIV. 
38) Detta synes antagligare, än att dessa skatter genom fornfinnarnes egen konstfärdighet skulle till- 
kommit. Att Wäinämöinen smidit sig en häst och Ilmarinen hulpit till att smida himlahvalfvet samt af 
guld gjort sig en brud, sådant kan väl förmå någon att tro det Jumalas halsked och silfverskäl varit af 
finsk fabrik; men att den tidens Finnar slagit mynt, derom förtäljer sagan och historien intet. 
39) Framför allt Kuniks skrift: Die Berufung der Schwedischen Rodsen durch die Finnen und Slawen, 
(St. Pbrg 1844). Att författaren i nägra enskiltheter, isynnerhet rörande finska spräket, misstagit sig, sà- 
