180 GABRIEL GEITLIN 
Dock är högst sannolikt, att det icke varit endast och uteslutande genom han- 
deln, som dessa österlandets skatter från denna period kommit till den europeiska 
norden. Arabiska författare omtala huru ett folk benämndt Us» eller Kama | rüs, 
er-rüsijeh d. v. s. Ryssar, „högväxta som palmträd, med köttfärgad, röd hy, ständigt 
beväpnade med yxa, dolk och svärd“, drefvo handel med Wolga-Bulgharerne, huru de 
vidare efter år 300 (= 912 e. Chr.) på femhundra skepp, med 100 man på hvarje, 
gjorde ett plundringstäg till Kaspiska hafvet, till Gilan, Deilem, Taberistan, 
Djordjän och Aserbeidjän, utgöto mycket blod, rófvade qvinnor och barn, plun- 
drade all deras egendom, härjade och brände; huru de en annan gäng plundrade 
städerne Bulghär, Khaserän, Itil och Semender (se Fraehns Zbn-Foszlan pag. 5, 60 
—67, 242); slutligen berätta bäde Arabiska (Ibn-el-Athir) och Armenianska (Moses 
Caghantovatsi) författare om ett dylikt ströftäg, derifràn Ryssarne (Warügerne) 
âtervände lastade med rikt byte (se Kunik, Bulletin philolog. Tom. IV, pag. 198 
f6lj.); af allt detta kan man draga den slutsats, att några af de särdeles inom Ryss- 
land päräffade jordfynden härröra frân Ryss-Warägernes pà gammalt vikingavis före- 
tagna plundringstäg till trakterna af Kaspiska hafvet. 
Hvad särskildt beträffar hithörande mynt, sä äro de, med fä undantag, preglade 
i silfver och beskrifva sig frän de sista ären af det sjunde till början af det elfte 
seklet (1012) e. Chr. dà de alldeles upphöra 23). Just på samma tid (1015) dog 
Wladimir den store och de olyckliga fóljderne af Ryska rikets delning emellan 
hans många söner uteblefvo icke. Ständiga inbördes fejder och brüdrakrig medförde 
allmän osäkerhet, hvaraf handelns förfall — åtminstone för någon tid, ty ett århun- 
drade sednare ser man Novgoroderne åter taga verksam del i Hanse-förbundet — var 
den oundvikliga följden. Samtidigt blefvo Khasarerne och Wolga-Bulgharerne under- 
kufvade af Ryssarne, hvilket naturligtvis förlamade den genom dessa folk förmedlade 
och underhållna handeln. I sjelfva Orienten följde ock nu, genom den mäktige Se- 
bukteghiniden eller Ghasnaviden Mahmuds uppträdande på verldstheatern, den 
ena hvälfningen den andra i spåren, och karavanernas fridsamma tåg upphörde eller 
åtminstone försvårades i högsta grad. — Allt detta torde tillräckligt förklara orsaken 
till de kufiska myntens upphörande i början af elfte seklet. Genom eget mynt, som 
på denna tid i Sverige och snart derpå äfven i Ryssland begynte preglas, blef det 
österländska öfverflödigt, hvaraf man således också till någon del kan härleda det 
sednares försvinnande i Norden #). 
Bland hithörande Asiatiska mynt, som i nordens jord anträffats, intaga de Sa- 
manidiska silfvermynten 23) i afseende à mängden det första rummet, dernäst 
43) De af Mongolerne i Ryssland i en sednare tid preglade mynt — Gyllene hordens eller 
Djutschidernes mynt — af hvilka stora massor i Ryssland påträffats, komma naturligtvis här icke 
i fråga. 
4) Se vidare härom G. G. Adlerbeths intressanta och lärda afhandling: om Sveriges fordna öster- 
ländska handel i anledning af Arabiska penningar fundne i Svensk jord. (Kongl. Vitterh. Hist. och Antiqv. 
Academiens Handlingar Tom. I, pag. 154 följ.) 
45) De Samanidiska kopparmynten, af hvilka jemväl vårt myntkabinett äger flera sällsynta, höra 
icke till ifrågavarande myntfynd. De äro först i sednaste tider uppgräfda i ruinerne efter Buchariets städer. 
Ibn-Foszl. pag. 82. 
