183 GABRIEL GEITLIN 
belägen vid en stor flod, och det är Qortobas (Cordovas) flod, samt der rófvat, plundrat 
och bründt.^ (Buletin Scientifique IV, 139). — Då härtill kommer, att på Afrikas nord- 
vestra kust mot Atlantiska oceanen, ingången till en redd, der flere Normanniska 
skepp sistnämnde år förolyckades, enligt Arabiska geografen Abu-Obeid, kallats 
Bab-el-Medjus, hedninga porten, samt att i nordvest från Constantine, i nuvarande 
Algeriet, ett dylikt ställe haft namnet Bab-el-rus (Bulletin Scient. IX, 310) Ryss- 
porten, så synes Ryss-Normannernes besök på dessa orter vara tillräckligt konstateradt. 
Äfven år 859 e. Chr. skola desse Normanner, enligt biskopen i Salamanca, Seba- 
stiani intyg, hemsökt Mauritanien, som då innehades af Idrisiderne, hvilkas mynt 
just det ofvannämnde Mohilewska fyndet innehåller. Samma år hemsökte Warägerne, 
enligt Nestor, jemväl nuvarande vestra Ryssland, och brandskattade derboende stam- 
mar: Slaver, Tschuder, Merer och Krivitscher samt trängde in i södra Ryssland, 
ja ända till Konstantinopel. Deras väg gick, enligt Nestor, sålunda: ifrån Varäger- 
sjön (Östersjön) in i Newa och Ladoga, derifrån på Wolkhow till Ilmensjön, derifrån 
vidare uppför Lovat; hvarefter farkosterna måste dragas på land och släpas ett långt 
stycke öfver en landtfürsel eller sákallad wolok (af ryska verbet wleki, urspr. æwolok, 
draga, släpa) ned till Dniepern, utför hvilken flod sjöfärden sedan fortsattes ända 
till och öfver Svarta hafvet. Emedan Mohilewska guvernementet, der de ifrågava- 
rande Afrikanska och Spanska dirhemerne hittats, genomskäres af Dniepern, så dra- 
ger Fraehn af allt det föregående den slutföljd, att desamma just under detta eller 
något dylikt vikingatåg der qvarblifvit efter Ryss-Normannerne; äfvensom att andra 
fynd, der dylika mynt anträffats, på samma sätt kunna förklaras. (Ibn-Foszlan, pag. 
136 fülj.; Topographische Uebersicht der Ausgrabungen &e. pag. 249 följ. Bulletin 
Scientifique Tome IV, 139 följ. Saweljeff, 1. e. pag. 43). 
Emot denna åsigt har Tornberg ansett ett vigtigt inkast kunna göras med an- 
ledning deraf, att de Svenska fyndens alla Afrikanska mynt äro slagna långt före den 
tid då dessa plundringståg egentligen kommo i gång, och anmärker vidare att ,om 
dessa penningar skola tillskrifvas dylika plundringar, så borde väl, såsom med de 
Asiatiska mynten ofta synes vara fallet, samtida mynt i större mängd någon gång 
upphemtas ur jorden. Detta har hittills i Sverige icke inträffat. Afrikas mynt ut- 
göra alltid en högst obetydlig del i fynden, äro dessutom oftast utslitna, sönderbrutna, 
huggna i kanterne, med ett ord, de hafva skenbarligen länge varit i omlopp på sin 
väg hit upp. Att nu inom den muhammedanska verlden, der handeln var så ut- 
sträckt, Afrikanskt mynt utgått till Asien, kan svårligen förnekas. Det förefaller mig 
derföre sannolikt att hvad vi deraf hos oss funnit, hitkommit på samma vägar, som 
allt det öfriga kufiska, genom Asien upp till Armenien och derifrån öfver Svarta 
hafvet in i Europa eller ock öfver Transoxana till Kaspiska hafvet och sedan der- 
ifrån af Bulgharerne förts in åt Ryssland. Emedlertid bör härvid för sakens när- 
mare utredande anmärkas, att detta slags dirhemer aldrig hos oss anträffas blandade 
med Samanider (blott i det stora Ölandsfyndet funnos tre Samanider), och således tillhöra 
de äldsta fynd af detta slag, som vår jord kan uppvisa." (K. Vitterh. Hist. och An- 
tiqvit. Akademiens Handlingar, 21:sta delen, pag. 80. Jemför densammes Numi 
Cufici regii numophylacii Holmiensis, pag. XXV, LXI.) 
Det vore likaså förmätet som ändamälslöst, om jag skulle tilltro mig kunna fälla 
