RK. Alex.-Univ:s Muham. mynt. — Baberider. 277 
Inskriptionerna à detta mynt äro lika med det i Rec. pag. 457 b) an- 
förda, med undantag af ordet Ms (se Rec. pag. 657 irüttelserna), i hvars 
ställe här står gU. Enligt Fraehn bör tidsbestämmelsen à dessa mynt 
beräknas 14 år tidigare än //idjra, således 1218 = 1204 H. eller 1789 Chr. 
PERSISKE SCHAHHER, 
SEFIDER, EFSCHARIDER, SENDIDER, QATSCHARIDER. 
Efter en lång för den persiska nationen olycksdiger period, som började med den siste 
Sasaniden, Jesdegird IVS fall för Khalifen "Omars öfvermakt, i förra hälften af sjunde se- 
klet, och som räckte inemot niohundrade år, under hvilka Persernes land var en tummel- 
plats för dels fremmande dels inländske inkräktare — Arabiske Khalifer, Tahirider, Soffari- 
der, Samanider, Buweihider, Ghasnavider, Seldschuker, Ghurider, Khowaresm-Schahher, Hula- 
guider, Timurider, Turkomanner — lyckades det ändteligen en Perser, Isma'il af slägten 
Sefi, att göra slut på detta nesliga beroende af alltid nye våldsverkare och omkring år 1500 
e. Chr. ånyo upprätta ett sjelfständigt persiskt rike, dock icke mer af äkta, oblandade, utan 
arabiserade Perser, hvilka nödgats utbyta Zoroasters lära mot Mu hammeds, och 
hvilkas språk numera utgjorde blott ett brokigt inslag af arabiska och turkiska ord med 
Persiskan till ränning. — Religions-enthusiasmen var den makt, Isma il Sefi begagnade för 
att uppnå sitt mål. Emot Muhammeds lära hade inom Persien i alla tider en hemlig oppo- 
sition ägt rum, men då hvarje direkt motstånd medförde död eller landsflykt, inskränkte 
man sig till att uppträda emot den form af Islam, som under namn afsunnah (den ortho- 
doxa, för traditionen gynnsamma) bekändes af de maktägande, samt att med största hän- 
förelse sluta sig till den deremot motsatta schi ah, som förkastade traditionen och bland 
Mu’hammeds närmaste efterträdare för rättmätig och laglig Khalif erkände endast "Ali, 
Mu hammeds måg, men ansåg de öfrige, äfvensom hela Umaijadiska dynastien, för orättmätige 
usurpatörer. Ifrån första början hade således denna schism mer en politisk än religiös be- 
tydelse. — I förra hälften af 14% århundradet hade Scheikh Sefi-ed-din (7 1334) såsom 
en utomordentlig man och nitisk ifrare för schi ah, således ock för" Ali, sin föregifne stam- 
fader, och för dennes son "Husein, vunnit de egentliga Persernes oinskränkta förtroende, 
kärlek och vördnad, hvilka fortforo och oupphörligt tilltogo efter „den helige" Schei- 
khens död. Från denne Sefi, föregaf Isma i I sig härstamma; inom kort hade han vunnit 
ett så stort medhåll att han kunde bjuda Turkomannerne spetsen, öfvervinna dem, och 
åter upprätta det persiska riket, som under flere århundraden varit försvunnet. Denne 
Isma il Sefi, — men icke Scheikh-Sefi, såsom några uppgifvit — är det således som 
grundat den Sefidiska dynastien — blodig i åminnelse — hvars välde en tid sträckte 
sig så vidt som fordom Sasanidernes, öfver 24 provinser, af hvilka dock nuförtiden blott 
hälften återstår, sedan Afghanerne (9 provinser) affallit och gjort sig oberoende, samt 
Ryssland tagit allt land norr om floden Arasch eller Araxes. 
Af Isma il I (1486—1523) och hans närmaste efterträdare Tahmasp I (till 1575), 
Ismail II (t. 1577), Mu hammed Khudabende (t. 1583), Hamseh (1583), och Isma il 
