85 



holdene, som jeg lier skal have den Ære al fremslille, og det vil bedst fremgaae deraf, 

 hvorvidt mine Bestræbelser ere lykkedes. 



En omhyggelig Undersøgelse af de i en Strøm stedfindende Forhold havde 

 nemlig overbeviist mig om, at det er fnldkommen urigtigt at betragte alle Elementer 

 af en Strøm som løbende med Strømmens Middelhastighed, da Forholdet snarere maa siges 

 al være det, at hvert Strømelement bevæger sig med sin særegne Hastighed, der er af- 

 hængig af Elementets Plads i hele den betragtede Strøm. Men ligesom jeg dengang hoved- 

 sagelig beskjeftigede mig med Strømme i cylindriske og prismatiske Ledninger, hvori Strøm- 

 hastigheden var constant i hele Ledningens Længde, da Strømmen overalt havde samme 

 Tværsnitsareal , saaledes gik mine første Bestræbelser ogsaa kun ud paa at bestemme den 

 Lov, hvorefter Strømhastigheden varierer fra Element til Element i en saadan Strøm, og 

 for yderligere at simplificere den stillede Opgave betragtede jeg først en Vandstrøm , som 

 bevægede sig paa en plan Flade saaledes, at Strømmen overalt havde den samme Dybde, al 

 Strømmens Brede var meget stor i Forhold til dens Dybde, og at dens Vandspeil netop 

 havde samme Fald, som den plane Bundflade, hvorpaa Bevægelsen fandt Sted. 



Under disse Forhold maatte nemlig Strømmen bevæge sig med constant liastighed 

 ned ad den betragtede plane Bundflade, og dette ikke blot saaledes, at Middelhasligheden, 

 som den Eytehveinske Theori alene tager Hensyn til, er constant, men ogsaa saaledes, at 

 Strømhastigheden for hvert enkelt Stromelement er constant under hele Bevægelsen. Hvad 

 angaaer Strømhastighedens Variation med Stromdybden , da viser Erfaring, at Hastigheden 

 varierer continuerligt med Dybden saaledes, at den er mindst ved Ledningens Bundflade 

 og voxer derfra op imod Vandspeilet. Betegne vi Vandspeilels Fald paa en Længde == I 

 af Ledningen ved /i, samt Tyngdekraften ved g, saa er del klart, at ethvert Slrømelement 



er paavirket af en conslant accelererende eller drivende Kraft = g ■ j-, og da ethvert Strøm- 

 element desuagtet bevæger sig med en constant Hastighed, saa er det tilmed aabenbarl, at 

 hvert enkelt Stromelement maa lide en Modstand i sin Bane, som nøiaglig er ligeslor med 



Accelerationen {g.-r\. Anledningen til denne Modstand er let at see, naar det betænkes, 



at hvis Ledningens faste Overflade ikke frembod nogen Modstand imod Vandets Bevægelse, 

 saa vilde hele Strømmen bevæge sig med et frit Fald og som en Følge deraf med en jevnt voxende 



Hastighed formedelst Accelerationen g.j\ men da vi see, at alle Strømelementer vedlige- 

 holde en constant Hastighed i deres Baner, saa kunne vi deraf med fuldkommen Sikkerhed 

 drage den Slutning, at Summen af alle Ledningsmodstande maa være ligestor med 

 den drivende Kraft. Men vi kunne fremdeles indsee, at ligesom den hele Vandmasse i 

 det betragtede Tilfælde maa gjennemslrømme Ledningen med en saadan Haslighed, at 



