85 165 



Middeltælhed, fra Vandspeilet indtil den 3000 Fod dybtliggende Ligevægtsflade, i Heglen er 

 mindre end 1, maa Havfladen i Virkeligheden indlage en hoiere Stand end den, det frie 

 Vandspeil vilde indtage, hvis Vandels Tæthed overalt var = I. 



Detegne vi den Hfiide, hvori det virkelige Vandspeil maa staae over det tænkte 

 Vandspeil, svarende til Tætheden af Vandet =1, ved z, kan s bestemmes af Ligningen: 



(z + 3000) . Ç = 3000, 



hvori Q betegner Havvandets virkelige Middeltæthed fra Overfladen indtil 3000 Fods Dybde. 

 Ved at opløse denne Ligning med Hensyn paa z, flade vi, idet vi gaae ud fra den oven- 

 omtalte Vandspeilsflade svarende til en Tæthed = 1, — hvilken Flade vi for Kortheds Skyld 

 ville kalde »Maalefladen», — at den virkelige Vandspeilsstand over "Maaletladen» kan frem- 

 stilles ved : 



z = 3000(1— ol (59) 



Vi kjende vel ikke nøie det overliggende Havs Middeltæthed; men derimod nogen- 

 lunde Havvandets Tæthed for et Antal af Punkler i Overfladen; vi kunne imidlertid danne 

 os en omtrentlig Forestilling om Havets Middellæthed indlil en Dybde af 3000 Fod ved at 

 betragte denne som værende ligestor med Middeltallet mellem Tæthederne af Vandet i Over- 

 fladen og af Vandet i en Dybde af 3000 Fod, hvilken sidste Tæthed stedse er = 1. 



Paa denne Maade Onde vi, at under Troperne har Havvandet indtil 600 Favnes 

 Dybde en Middeltælhed g = 0,9978; indsætte vi denne Værdi i Formlen (59), følger deraf, 

 at Havfladen under Æqvatorialegnene maa ligge omtrent 6| Fod høiere end Overlladen af 

 Havet i Polaregnene, hvor dets Middellæthed er= 1. Hvis allsaa ingen andre Kræfter end 

 Tyngden virkede paa Havet, maatte Havets Overflade have et jevnt Fald fra Æqvatorialegnene 

 imod Polaregnene af 6| Fod. Men et saadant Fald af Vandspeilet vilde ikke kunne finde 

 Sted, uden at fremkalde Overfladestrømme fra Æqvator imod Polerne; da en Borlstrømning 

 af Vand fra Æqvatorialegnene nødvendig maatte medføre en Sænkning af Vandspeilet under 

 Æqvator, naar der ikke fandt nogen Tilstrømning Sted, er det klart, at Trykket paa det 

 underliggende Hav derved vilde formindskes saaledes, at dettes Vandmasser maalte komme 

 i Slrømning fra begge Polerne imod Æqvator, hvorved inden lang Tid et System af 

 Over- og Understrømme, som gjensidigt erstattede hinanden, maatte fremkomme. Under 

 disse Forhold, og saalænge andre Kræfter ikke traadte til, maatte der følgelig gaae en varm 

 Overfladeslrøm fra Æqvator imod Polerne langs ad Meridianen, og en kold Understrøm fra 

 Polerne imod Æqvator, ganske som Maury oprindelig har angivet. Men Forholdene for- 

 andres, som vi skulle see, væsentligt paa Grund af andre Kræfter, der indvirke paa Strøm- 

 forholdene. 



Don drivende Kraft, Tyngden, som paa Grund af Havfladens Fald imod Polerne 

 vilde sende en varm Strøm fra Æqvator imod Polen langs ad Overfladen i Ketning af 



