21 285 



idetmiodste med saa stor Neiagtighed, som Forsøget kan give. 



Naar man saaledes tager Hensyn til Bariurasulphatets hoie positive Præcipitations- 

 varrae og Strontiiimsuiphatets saudsynligviis negative, liar Undersøgelsen af disse i Vand 

 opløselige Baser givet folgende Resultater. 



1. Med undtagelse af Ammoniak hare alle herlien horende Baser, Litkion, Natron, 

 Kali, (Rubidium- og Cæsiumilte), Thalliumilte , Banjt, Stroniian og Kalk, tilnær- 

 melsesviis samme Neutralisationsrarme med samme Syre, naar ikke særegne Til- 

 fælde indtræde, saaledes som ved BaSQ^ og TICL 



2. Neutralisationsvarmen kan derimod, naar Syren ikke er den samme, have meget 

 forskjellig Størrelse. 



.3. Ammoniak viser gjennemgaaende en betydeligt lavere Neutralisationsvarme end de 

 andre opløselige Baser og hører til en anden Gru])pe af Baser. (See Afsnittet: 

 Organiske Baser). 



Som jeg skal vise i næste Afsnit, slutter ogsaa Magnesia sig til den første Gruppe 

 af Baser, saa at denne kommer til at omfatte samtlige Alkalier og alkaliske Jordarter. 



B. Magnesia, Manganforilte, Nikkelilte, Kobaltilte, Jernforilte, 

 Cadmiumilte, Zinkilte og Kobberilte. 



10. Denne anden Række Baser omfatter samtlige Ilter af Magnesiarækken. De 

 have som bekjendt fælles Egenskaber, ere alle uopløselige i Vand og danne med Svovlsyre 

 flere Rækker isomorphe Salte og Dobbeltsalte. Alle Ilter fældes i deres Opløsninger af Kali 

 og Natron, men denne Virkning kan forhindres ved Tilstedeværelsen af Ammoniaksalte. 



Disse Basers Neutralisation er allerede tidligere undersøgt af Favre & Silbermann, 

 ligesom ogsaa tildeels af Th. Andrews, og jeg har ligeledes for mange Aar siden meddelt 

 en foreløbig undersøgelse over disse Forhold. Men at min her foreliggende nye Under- 

 søgelse over disse Baser ikke har været overflødig, vil forhaabenligt fremgaae af de betyde- 

 lige Uovereensstemmelser mellem mine nærværende Bestemmelser og de af de ovennævnte 

 Experimentatorer fundne Resultater. 



Man kunde undersøge disse Basers Neutralisation paa forskjellige Maader. Man 

 kunde forsøge at opløse de vandfrie Ilter i de paagjældende Syrer; men denne Methode er 

 meget besværlig og giver Resultater, der kun kunne have ringe praktisk Betydning, da de 

 ikke slutte sig til de sædvanlige chemiske Processer, hvor Indvirkningen i Reglen finder 

 Sted paa Hydraterne. Man kunde endvidere opløse Hydraterne i Syren; men ogsaa denne 



