348 18 



med Bøgen, ikke desto mindre i indre Bygning har mest Lighed med Egen*). Det gjælder 

 fremdeles som almindelig Regel, at de Træer, som i systematisk Henseende staa hinanden 

 nærmest, ogsaa ere de, som lettest kunne podes paa hinanden**). Det er derfor ligeledes 

 bleven betragtet som en Afvigelse herfra, at man vel er istand til at pode Kastanie paa 

 Eg, men derimod ikke paa Bøg. 



Efterat jeg har vist, at det beroer paa en, paa mangelfulde Iagtta- 

 gelser grundet, urigtig Opfattelse af Karaktererne hos disse Planter, at man 

 lige siden Linnés Tid har antaget Kastanien for nærmere beslægtet med 

 Bøgen end med Egen, idet Bøg og Eg i de fra Blomsterne hentede væsent- 

 lige Forhold — hvad man hidtil ganske har overseet — stemme meget mere 

 overens end Bøg og Kastanie, vil det indsees, at ikke alene de nysnævnte 

 Afvigelser falde bort, men denne nærmere Overensstemmelse i den indre 

 Bygning mellem Kastanie og Eg kommer til at tjene som en smuk Bestyr- 

 kelse for Riglig il eden af et af de væsentligste Punkter i den af mig fore- 

 slaaede systematiske Inddeling. En kort Sammenstilling mellem Lighederne og For- 

 skjellighederne i den indre Bygning hos Egen, Kastanien og Bøgen turde derfor maaske 

 her være paa sin Plads. 



Egen. Barken vedbliver i de første 25—35 Aar at være næsten glat, da der 

 finder saa livlig Celleformering Sted i Korken og den øvrige Del af Barken, at denne voxer 

 i Omfang i samme Forhold som Vedet; men mellem det 25de og 35te Aar begynder Livs- 

 virksomheden i de ydre Dele af Korken al høre op, og der dannes Revner og Furer, som 

 stedse trænge dybere ind i Barken, efterhaanden som de bortdøende Cellelag forøges. Som 

 hos alle Træer, der have Skorpebark {rhijtidoma, »Borke«), er det tynde Lag af Læderkork 

 {periderma), som betegne Grændsen mellem de ydre bortdøde Dele af Barken og de indre, 

 som endnu ere i Livsvirksomhed, og som her ogsaa bortskære Partier af Basten. Af denne 

 dannes der hos Egen hvert Aar nye Lag. 



Allerede ved en løselig Betragtning af Slammens Tværsnit (Og. 5) viser sig flere meget 

 karakteristiske Forhold. For det første ere de meget brede, temmelig tætstillede Marv- 

 slraaler (m) iøinefaldende og dernæst en overordentlig skarp Adskillelse mellem Aarringene, 

 fremkaldt ved en væsentlig Modsætning i Størrelse, Antal og Fordeling af Karrene i Aar- 

 ringens inderste og ydre, senere dannede Del. Den inderste Del af Aarringen be- 

 staaer fornemmelig af meget vide Kar, der i et Tværsnit vise sig som en Kreds af store 

 Porer {k}. I den øvrige, meget større Del af Aarringen ere Karrene meget smaa og danne 



') Roszmann: Ueber den Bau des Holzes, p. 98. 

 ") lHohl: Die veget. Celle, p. 107. Anmrkn. 1. 



