21 351 



imod bar jeg tidligere troet at burde stille saminen med Kgene, da de i Grifler og Ar 

 stemme væsenllig overens med disse. Efter imidlertid at have gjort Bøgene til Gjenstand 

 for en mere indtrængende Undersøgelse, er jeg kommen til det Resultat, at disse Planter 

 frembyde saa karakteristiske Forhold i Frugt, Frø, Spiring og indre Bygning, at de syste- 

 matiske Afstande mellem Slægterne i denne Familie vistnok rigtigere betegnes ved at hen- 

 føre Bøgen — der, som i det Følgende vil blive vist, ikke indbefatter én, men to Slægter 

 — til en egen Gruppe, saa at Cupulifererne allsaa falde i tre mindre Grupper eller Under- 

 familier: Quercineæ, Fagineæ og Castam'nce, der kunne adskilles paa folgende Maade: 

 i. Styli secus siiperficiem internam stigmatosi 



a. Cotyledones foliaceæ, germinadone epigeæ: Fagineæ. 



b. Cotyledones crassæ, plano-convexæ, germinalione hypogeæ: Quercineæ. 

 2. Styli apice tantum stigmatosi: Castaninæ. 



Fagineæ. 



Styli secus superficiem internam stigmatosi. Nux triquetra. Cotyledones foliaceæ, 

 germinatione epigeæ. — Folia vulgo duhlicato-crenata. Amenta mascula pendentia vel flores 

 masculi solitarii vel pauci aggregati. Involucrum flor. fem. quadrivalve. 



Bogeslægten frembyder, saaledes som den af de fleste Forfattere er bleven opfattet, 

 et meget afvigende Forhold i sin geografiske Udbredning. Af de 15 Arter, hvoraf den be- 

 staaer, er der nemlig 3, som tilhøre den nordlige Halvkugle, blandt hvilke Fagus sylvatica 

 er udbredt over den største Del af Europa, medens F. ferruginea har en stor Udbred- 

 ning som skovdannende Træ i den østlige Del af Nord-Amerika og F. Sieboldii er 

 indskrænket til Japan. De 12 andre Arter derimod have deres EJjem i en ganske anden 

 Del af Jordkloden, nemlig i den sydligste Del af Chili, paa Ildlandet, paa Ny-Zeland og 

 Van Diemens Land. Der findes vistnok ogsaa andre Slægter af træagtige Planter, som 

 Ribes, Berberis og Rubus, der ere fælles for Nord-Amerika og Chili, men disse optræde 

 da ogsaa gjennem hele Andeskjæden. De to Centra for Bøgearternes Udbredning derimod 

 ere adskilte fra hinanden ved ikke mindre end 80 Brodegrader. Her paatrænger sig saa- 

 ledes af sig selv det Sporgsmaal: om den sydlige Halvkugles Arter ogsaa ere ægte Boge, 

 eller om de med Føie ere henførte til samme Slægt som F. sylvatica. Det er dette Sporgs- 

 maal, som jeg har søgt at besvare, og jeg er kommen til det Resultat, at den nordlige og 

 den sydlige Halvkugles Arter henhøre til to meget vel sondrede Slægter, saa at altsaa her- 

 ved den ovenfor antydede plantegeografiske Anomali fjernes. 



Rigtigheden af denne Paastand vil blive indlysende ved en nærmere Betragtning af 

 de forskjellige Organer hos Nord- og Syd-Bøgene, som jeg her for Kortheds Skyld vil be- 

 tegne dem. 



