71 40 t 



Phoenicia). I Estramadura findes udstrakte Skove af Ege {Q. Suber og Ilex\, hvorimellem 

 er indblandet fyr (Pinus Laricio og Pinaster). 



1 de Høisletten omgivende Dele af den pyrenæiske llalvn frembyder Piantevæxten 

 en forskjeliig Karakter i den nordlige, østlige, sydlige og vestlige Hel, og denne Forskjel- 

 lighed betinges ved en Tilnærmelse til de nærmestli^;;gende Landes Klima og Planlevæxt*). 



\ den nordlige Del, Pyrenæerne og de cantabriske Bjerge, har Piantevæxten væsenlig 

 samme Karakter, som paa de nielleraeuropæiske Bjerge, og her forekommer endnu Enge. 

 Tra 1000 til 3000 Fod dannes Skovene af Fagus sylvatica, Quercus pedunculata, Q. pube- 

 scens, Q. Toza, Fraxinus, Populus tremula, Dlmus, Acer platanoides , Sorbits Aucuparia, 

 Cratagus Oxyacantha. Mellem 3000 og 5000 Fod ere Naaletræerne herskende: Abies pec- 

 tinata, Pinus pyrenaica, P. uncinata, sjeldnere P. sylvestris. [1er forekommer og&as. Buxus 

 som op imod den ovre firændse af det subalpine liælte fortrænger de andre Buske og paa 

 mange Steder naaer op til det alpine Bælle, der her ligger mellem 7000 og 9000 Fod. 



Den vestlige Del af den pyrenæiske Ilalvo staaer ved sit fugtige Klima i en skarp 

 Modsætning til (lentralspanien. Piantevæxten danner her Overgang til den paa de azoriske 

 og canariske Øer. Paa Sandbund ved Kysten og paa Sandhøie i det Indre findes mange 

 Steder Skove af Pinus Pinea, Pinaster og Halepensis og i den sydlige Del af Portugal 

 (Alem — Tejo) at (Quercus Suber og Q. Ilex. I den nordligere Del af Portugal ere ßjerg- 

 skraaningerne overvoxede med en eiendommelig Blanding af mellem-, vest- og sydeuro- 

 pæiske Træer og Buske : Quercus pedunculata, Q. occidentalis, der her og i den sydvestlige 

 Del af Frankrig erstatter Kork-Egen, Fagus sylvatica, Acer campestre, Ilex Aquifolium, 

 Prunus Lusitanica, Arbutus ünedo, Erica arborea o. a. Olielræet og Oranger dyrkes lige 

 til Gap Finisterre, og i den sydligere Del af Portugal, indtil Lissabon, bidrage mange ame- 

 rikanske, indiske og afrikanske Planter, som cre blevne acclimatiserede, 111 at give Plante- 



En ei;cii plantegeografisk Afileling udgjore de fciu stoie Sallsleppcr, som alle tilhore Halvøens østlige 

 Halvdel: 11 den aragoniske Steppe, en Del af Ebio-Flodcns Bassin, 400 Fod over Havet, hvor 

 Bunden navnlig i Omegnen af Plazencia er saa saltholdig, at Drikkevand mangler, hvorfor man 

 milevidt ikke seer Spor af Menneskers Nærværelse; i) den casliliske Steppe, i Gjennenisnit 2000 Fod 

 over Havet; 3) Steppen ved Murcia, Kvst- eller Middelhavssteppen , gjennenistrammet af Floden Sc- 

 giira, hvor Bunden paa mange Steder er saa saltholdig, at den kun tilsteder Dyrkning af Sodaplanten 

 'HaloyetoH sativus); 4) Steppen ved Granada eller Hoi-Andalusien, hvis Middelheide er 3000 Fod og 

 5) den nedreandalusiske Steppe, der udbreder sig paa begge Sider af Floden Xenil. De her her- 

 skende Sallurter: (Sahola papulosa), Malturtcr (Artemisia valentina, Arugonensis' . Helianthemum 

 squamatum, Gypsophila Eispanica, 2olUkoferia resedifotia, Grajsarter o 1. ere alle lave fleraarige Urter 

 eller Halvbuske, som ved deres beggrønne (duggede, melede) ofte kjedede Blade og sædvanlig uan- 

 selige Blomster udove en monoton og trist Virkning. Kun hvor Bunden er mere fugtig danne 

 Græsser, Halvgrssser, Staticeer og Salturter et mere sanmienhæiigendc Dække: ellers voxe Steppe- 

 planterne i Tuer, der danne mnrkere Pletter paa den lyse Bund, eller de staa saa spredte, at man 

 paa store Strækninger kun seer den nogne Bund (Willkomm: Die Strand- und Steppengebiete 

 der iberischen Halbinsel. Leipzig 185?). 



