402 72 



væxten et sydligt Præg, saasom Phoenix dactylifera, Chamærops humiHs, Agave ainericana, 

 Opuntia rmlgaris, Cupressiis glauca (den saakaldte portugisiske Cypres, fra Indien), Gera- 

 tonia Siliqua, Myrica Faya o. a. 



Den sydlige Del af Spanien, Andalusien og Granada, viser i sin Planlevæxt stor 

 Tilnærmelse til Afrika. I Lavlandet bestaaer Trævæxten nogle Steder, saaledes navnlig i 

 Sletten ved Sevilla, af Quercus Ltisitanica var. Baetica, det vilde Olietræ {Olea Europæa var. 

 Oleaster) og især af Pinus Pinea, som ved Cadix-Biigten danner store Skove. Dværg- 

 palmen har her overalt en stor Udbredning og danner mellem Sevilla og Eciga store rene 

 Bevoxninger; mange Steder forekommer den i Forening med Pistacia Lentiscus, Tamarix 

 gallica og Neriu7a Oleander. I Granada er Lavlandet skovlost, men mellem 500 og 2500 

 — 3000 Fod ere de stedsegrønne Ege, Quercus Suber, Ilex, coccifera, herskende. Det 

 gjælder om denne Del af Spanien endnu mere end om den sidstomtalte, at mange Træer 

 og Buske fra sydligere Lande dels dyrkes, dels ere forvildede i saadan Mængde, at Plante- 

 væxten herved paatrykkes et næsten tropisk Præg. Blandt disse skulle udhæves , foruden 

 de ovenfor nævnte: Sukkerrøret, Bomuldsplanten, Kaffetræet, Musa paradisiaca, Anona 

 squamosa. Yucca gloriosa, Bamhusa arundianucea o. m. a. — I de hoiere Bjergegne, fra 

 3000 til 5000 Fod, bestaa Skovene af en Blanding af Ege og Naalelræer: Abies Pinsapo, 

 Pinus Pinaster; Quercus Lusitanica var. Valentina (Q. alpestris Boiss.) og Q. Toza. Mellem 

 üOOO og 11000 Fod ligge Fjeldbuskenes og Fjeldurternes Bælte. 



I den vestlige Del af Spanien har Plantevæxten stor Lighed med den paa de Hale- 

 ariske Øer, paa Corsica, Sardinien og i de sydligere Dele af Italien. 



Paa den pyrenæiske Halvø forekommer i det Hele 12 — 13 Arter af Cupuliferer, 

 nemlig 9 Ege, 1 Kastanie og 1 Bøg. Af Egene høre 7 Arter til Underslægten Lepidoba- 

 lanus. Af disse er der, foruden de to nordiske Arier, Q. pednnculafa og sessiliflora, og 

 den ogsaa i Mellemeuropa forekommende Q. jnibescens, tre Arter, der ere egne for denne 

 Del af Gebetet, nemlig: Q. Toza, Q. Lusitanica med sine to Varieteter (Valentina og Baetica) 

 og Q. Immilis. Q. llex er fælles med alle Middelhavslandene *). Af Underslægten Cerris 

 forekommer her kun 4 Arter: Q. occidentalis, Suber, coccifera og Cerris. 



I Algier forekomme Egene fra Kysten og til en Høide af 5000 Fod, oi; de danne 

 paa mange Steder næsten rene Bevoxninger i de Levninger, som ere tilbage af de tidligere 

 saa udstrakte Skove**). I Lavlandet og til 3000 Fod er det Kork -Egen, Sten-Egen 



*) Hvorvidt ilen af Lanye opstillede Q. (jracilU er eii egen Art eller en ved meget smalle lilade <\\i. 



Frugter udmærket Varietet af Q. llex, maa vel indtil videre ansees for tvivlsomt. 

 **) De fordums store Ege- og Fyrre-Skove i Algier ere dels blevne odelagte ved Skovbrande, der ofte 

 opslode ved Afsvidning af Græsset i Slutningen af Sommeren, dels ved hensynslos Indsamling af 

 Terpentin og Bark — Barken af rinus Halepensis er en vigtig Handelsartikel i Sahara, hvor den 

 benyttes til Garvning — og endelig ved de Ødelæggelser, som det i Skoven græssende Kvæg for- 

 aarsagede paa den unge Opvæxt. Nu ere alle Skovene i Algier under Opsyn af Forslbeljente 

 (Cosson: napport sur un voyage botanique en Algérie. Ann. solene, natur. -1 Ser. Tom. 4— 5). 



