408 78 



Den milde Niuler i den iiurdvesUige Del nC Europa, som freinkiUileti ved Golf- 

 slrommens Retning o,:,' ved de herskende vestlige Vinde, og som bevirker at Korn- og 

 Skovgrændsen i Norge rykkes op til den 70de lîredegrad og at Havnene der ere aabne hele 

 Aaret, udøver overhovedet en gjennemgribende Indflydelse paa Kulturforholdene i de her- 

 henhorende Lande og navnlig paa Plantevæxten*). Som et paafaldende Exempel herpaa 

 kan anføres Kristtornens Udbredning. Dette smukke stedsegrønne Træ er nemlig saa karak- 

 teristisk for Vestkysten af Norge indtil 62° Br. , at man efter det har kaldt et eget Plante- 

 bælte »Kristtorobæltet« ; det er fremdeles almindeligt i Landene omkring Nordsøen, saaledes 

 i Uanmark paa Oalvøen; men længere mod Øst forsvinder det, saa at dets Østgrændse i 

 denne Del af Europa noiagtig falder sammen med den Linie , som betegner Grændsen 

 for det mere udprægede Øklima; forst i Alpekjæden gaaer det længere mod Øst og 

 naaer til Kaukasus. — Da den vestlige Vind er den herskende i dette Gebet og tillige 

 den regnbringende, er det naturligt, at Regndagenes Antal og Regnmængden aftage mod 

 Øst. Dublin har saaledes 208, London 178 og Kjobenhavn 134 Regndage. Bergen har 

 80 Tommer Regn, Irlands Vestkyst hh, Danmark 21, St. Petersburg 17 og Astrakan 6 

 Tommer. 



Der er kun tre Arter af Egefamilien, som ere karakteristiske for dette Gebet, men 

 som her ogsaa forekomme næsten overalt, nemlig Bogen, Sommer-Egen og Vinter-Egen. 

 Kun i den sydlige Del af Gebetet er der et small Bælte, hvor disse Arter ere blandede 



*) Efter Temperatui-foidclingeii heiilorer Dove den iiordliye Halvkugles Laiiile til 5 (urskjellige Sy- 

 stemer: 



1) I Europa er Vinteren meget mild, og Sommeren er ligeledes vaimeie em! den skulde være efter 

 Bredegraden; 



2) i Nordasien er Vinteren ovcrordenllig kold og Sommeren varm, saa at Asien er den Oel af 

 Jorden, hvor der gjor sig det mest udprægede FasUandsklima gjældende; 



3) i den smalle Del af Nordamerika, som ligger Vest for de hoic Bjergkjæder, er Sommeren kolig, 

 men Vinteren mild, altsaa et Kystklima; 



1) de nordamerikanske Polarlande og Gebetet mellem Hudsonsbugleii og de store Socr have baade 

 en kold Vinler og en kold Sommer, medens det Indre af Nordamerika indtil Klippebjergene mere 

 nærmer sig til Kastlandsklimaet, men kun i en fra den mexikanske Bugt af fra SO til NV gig 

 strækkende Stribe, som mod Nord efterhaanden bliver smallere og hvis Østgrændse temmelig 

 noie betegnes ved den lil den store Bjorneso lobende Kjæde af Soer; 

 i) Grönland og Island have en kølig Sommer og relativ mild Vinter og vise altsaa en Tilnærmelse 

 til et Oklima, som er tydeligst udtalt paa Island. 



Temperaturforholdene i Grønland og Island danne saaledes et System for sig, som adskiller 

 sig baade fra det nordamerikanske og europæiske. Den laveste aarlige Middeltemperatur, som over- 

 hovedet er paavist ved directe Iagttagelser, findes ved Parry-Øerne, nemlig -r 12—13° R. Den lave 

 Temperatur langs Vestsiden af Baflinsbugten finder sin Forklaring derved, at det amer'kanske Polar- 

 hav har sit Afløb i en Strøm, som løber fra Lancastersundet mod Syd langs Vestkysten af Baffins- 

 bugten, medens der, som Irminger forst har paavist, lober en Strøm fra Gap Farewell langs med 

 Grønlands Kyst. (Dove: Ueber das Klima von Nordamerika i Zeitschrift für allgemeine Erdkunde. 

 Neue Folge. Ister Bd., p. 18). 



