418 88 



og Kasan*), der tildels hore ind under Urals vestlige Heldning, ere saaledes dækkede med 

 umaadelige Skove, som væsentlig bestaa af Naaletræer, nemlig Pinus sylvestris, Abies Sibe- 

 rica og sjeldnere Larix Ledebourii, medens blandt Løvtræerne kun Birken er almindelig, 

 og Egen, Ælmen (U.campestris og effusa], Bævreaspen, Graa-El ogRød-El, Røn, Hægebær 

 kun forekomme indblandede. Fra den sydlige Del af Ural, som i Guvernementet Orenburg 

 strækker sig ned i Steppegebetet, nævner M einshau ser**) følgende Træer: Abies Sibirica, 

 Picea oborata, Larix Ledebourii, Pinus sylvestris (almindelig og danner i den sandede 

 Steppe ved Tobol-Floden en Skov af betydelig Udstrækning), P. Cetnbra, Betula alba, Ul- 

 mus pedtinculata , Salix penf.andra, amygdalina , riminalis, cinerea, nigricans, Populus tre- 

 viula, Tilia parvifolia, Cerasus Padus, Borbus Ancuparia, Cratægtis sangvinea. — Det har 

 fremdeles vist sig, al Hovedsummen af de i denne østligste Del af Rusland voxende Arter 

 ere de samme, som forekomme i Tydskland. Af henved 400 omkring Wiætka samlede 

 Planter er der saaledes kun 23, som ikke tilhøre Tydsklands Flora, og af 312 Arter fra 

 Provindsen Tambow kun 15 ikke tydske***). De fleste af disse mellemeuropæiske Arter 

 gaa desuden langt ind i Sibérien, forstørstedelen til Daurien. Af de nysnævnte ved Wiætka 

 samlede Arter er der saaledes kun omtrent 20 Arter, og blandt disse Egen, som have deres 

 Østgrændse ved Wiætka og 40 ved Uralt). 



*) Meyer: Florula provinciæ Wiætka i Beiträgen zur Pflanzenkunde des russischen Reichs. Lief. 5. 



1848. 

 **) Beitrag zur Pflanzengeographie des Süd-Uralgebirges I Linnæa, V. 30 (1860), p. 4G5. 

 ***) Provindsen Tambows Flora i Meyer u. Ruprecht: Beiträge zur Pflanzenkunde Russlands, 181'i. 



I) Sydruslands Steppegebet er cu umiddelbar Fortsættelse af de store Saltstepper, som indtage den 

 turanslie Lavning omkring Aralseeu og det 7000 D Mile store caspiske Hav, hvis Speil som bekjendt 

 ligger 80 Fod under Verdenshavets. I Stepperne omkring det caspiske Hav beslaaer den ensformige flade 

 Bund af Ler, men store Strækninger ere dækkede med Flyvesandshole, og paa enkelte Steder hæve Gips- 

 og Sandstenslag sig iveiret til en Hoide af 20—500 Fod. Paa mange Steder er Leret dækket med 

 Saltefflorescenser eller indtages afSaltsumpe. Her hersker en næsten altid skyfri blaa Himmel, og den 

 aarlige Regnmængde naaer kun op til faa Tommer. De største Extremer i Temperaturen gjar sig her 

 gjældende. Om Sommeren er Varmen næsten altid 20—30° R., medens om Vinteren Thermometret 

 synker lige saa dybt under Frysepunktet. I nøie Forbindelse med denne extreme Hede og Kulde samt 

 Torke staaer den tætte graalige Haarbeklædning, som er saa karakteristisk for Steppeplanterne, og som 

 baade tjener til Beskyttelse mod de brændende Solstraaler og mod Vinterens Kulde og til at oplage 

 Luftens Fugtighed, men som ogsaa giver Plantevæxten her et meget trist og ensformigt Præg. 

 Blandt de mest fremherskende Planter i Steppen ere Artemisierne {A. fragrana, scoparia, Taurica, 

 vulgaris, Absinthium, Austriaca); de voxe nemlig overalt i spredte Tuer, hvor der er Lerbund; kun 

 hvor denne tillige er saltholdig fortrænges de af Salturterne (Balocnemon strobilaceum , Salicornia 

 kerbacea, Salsola arbuscula o. m. 1.). Hvor Underlaget er Gips, viser der sig en storre Afvexling i 

 Plantevæxten. Her secs i April en broget Blomstervrimmel af Tulipaner {T. sylvestris, Oesneriana), 

 Adonis parviflora, Astragalus Pallasii, physodes o. fl., Spiræa hypericifolia , Phlomis pungens, Atra- 

 phaxis spinosa, Atriplex, Bheuni Caspium, Salsola, Salicornia o. m. fl. Midt i Mai staa de fleste af 

 disse Planter 1 Frugt, og allerede i Begyndelsen af Juni er næsten ethvert Spor til Plantevæxt for- 

 svunden. Paa nogle Steder dækkes Jorden af Mannalav (Lecanora escidenta). Paa Sandhoiene, paa 



