89 419 



Det væsentlig af Gneis-Granit bostaaende nordeuropæiske Høila ud har i det hele 

 Karakteren af et Plateau med afrundede Fjeldtoppe (»Koller«)*), der har sin storste Høide 

 mod Vest, hvor det stiger brat op af det dybe Hav og er søndersplittet i en Mængde Fjorde 

 og Øer, men skraaner jævnt ned mod den bothniske Bugt. Det bestaaer af en meget 

 større nordlig Del, som ved det de store Søer omsluttende mellemsvenske Lavland er ad- 

 skilt fra en meget mindre sydlig Del. Dette Plateau er nordpaa 2 — 3000 Fod og sydpaa 

 4000 Fod høit, og de høieste Toppe (Sulitelma og Ymesfjeld) hæve sig til 6—8000 Fod. 

 Finland er et lavt Bjergland opfyldt af ørige Søer. De klimatiske Elendommeligheder, som 

 udmærke det nordeuropæiske Høiland, ere omtalte i det Foregaaende. 



Landskabets Karakter i Finland er meget ensformig. Overalt sees Søer omgivne 

 af lave 3—400 Fod høie skovklædte Bjerge. Det er Fyr og Gran og dernæst Birk og 

 Graa-EI, som danne Skovene. Enen forekommer overalt som Underskov. Almindelige ere 



Bunden af hvilket Fugtigheden holdes tilbage ved det underliggende Ler, findes en frodig Væxt af 

 Græsser (Elyvms , Stipa) og Halvgræsser (Goebel: Reise in die Steppen des südlichen Russlands. 

 1838). — 1 den sydlige Del af Sydrusland, som ligger Vest for Wolga, ere Græsstepperne herskende. 

 Den aarlige Regnmængde er her i de fleste Aar kun ü Tommer og Regndagenes Antal kun 47; i 

 1832—33 var her i 20 Maaneder fuldstændig Tørke; men Klimaet er meget uregelmæssigt, og der 

 viser sig stor Forskjel i Regnmængden mellem de enkelte Aar. Dertil kommer den almindelig her- 

 skende Blæst, der mod Øst og Nordost ofte bliver til Storm, som sætter store Støvskyer i Bevægelse 

 eller hvirvler Stavsøiler iveiret, der i et Kvarter kunne staa ubevægelige og ligne Mastetræer. Denne 

 Blæst, der omtrent den halve Del af Aaret farer hen over Steppen, foreger om Vinteren den bidende 

 Kulde og viser om Sommeren sin odelæggende udlorrende Virkning paa Planlevæ.xten. — Græs- 

 stepperne have i Reglen ikke noget sammenhængende Plantedække, men Planterne voxe i Tuer med 

 større og mindre Mellemrum, dog kunne de, hvor Stipa pennata og andre Græsser ere herskende, 

 nogle Steder staa saa tæt som paa en Kornmark. Hele VegetationsUden varer kun fra Midten af 

 April til Midten af Juli. Om Foraaret komme forst Liliaceer (Fritillaria, Talipa), Iris, Adonis, Cory- 

 dulis Halleri, dernæst Cruciferer og Labiater og i Begyndelsen af Juni Leguminoser (\%æT Astragalus), 

 Caryophylaceer, Borragineer o, fl. ; i Begyndelsen af Juli Umbelliferer, \ixv Peucedanum Alsaticum, der 

 mange Steder ligesom Spiræa filipendula danner et sammenhængende Tæppe; midt i Juli staa de 

 fleste Compositeer, især mange Cynareer {Centaurea Scabiosa, Serratula radiata) i Blomst. — Som 

 karakteristisk for den i Floddalene og fugtige Dalstrøg forekommende Trævæxt maa det udhæves, at 

 vilde Frugttræer her altid udgjare en væsentlig Bestanddel. — De fleste Steppeegne ere kun skikkede 

 til Kvægavl, og Byer og Landsbyer findes i Floddalene; men der viser sig stor Forskjel i Græsstep- 

 pernes Godhed; de bedste ere de, hvor Festuca ovina, Triticuvi cristatum og Medicago falcata ere 

 herskende, mindre gode de, hvor Stipa er overveiende. — En mærkelig Undtagelse fra de alminde-* 

 lige Stepper danne de Egne i Lillerusland, hvor Bunden bestaaer af den saakaldte »sorte Jord^. 

 Denne Lerjord har en forbausende Giftighed, og her under en udstrakt Kornavl Sted. Her gjödes 

 aldrig, og Klover, Lucerne og Esparsette naa en Holde af 12 Fod, Hampen 20 Fod (Blasius 1. c. 

 2, 27'i; Baer und G. v. Helmersen: Beiträgen zur Kennstniss des russischen Reichs, Bd. 2, 

 p. 87— 136: Claus: Localfloren der Wolgagegenden i Beiträgen zur Pflanzenkunde des russischen 

 Reichs. Lief. 8, 1851). 

 *) En Undtagelse herfra danne Jôtunfjeldene, en Del af Langfjeldene paa Nordgrændsen af Bergens 

 Stift, med deres spidse, ubestigelige Tinder. 



Vidensk. Selsh. Skr., 5 Række, nalnrvjdensk. og nathem. Afd. 9 B. VI. 53 



