432 102 



og rager hoit op over Bugen (VI. Lange). Nogle af de mindre Oer, som Ærø, Dreiø, 

 Avernakø og Lyø, ere nu ganske skovløse, men have tidligere været skovbevoxede. 



2) Det østlige Skovbælte eller Kristtornens Bælte indtager den østlige 

 Del uf Halvøen, nemlig den jydske Høiryg og dennes Affald indtil Havet, og desuden Fyens 

 vestlige og nordvestlige Kystrand. Ligeledes slutter sig hertil Øerne Als, Samsø og Læsø. 

 Høiryggen danner Vandskjæilet, sænker sig temmelig brat mod Vest, hæver sig i sit hoiesle 

 Punkt (Himmelbjerget) til 550 Fod og omslutter paa et imod Vest udskyende Plateau det 

 store Bassin, hvori Skanderborgso, Morsø, Vangesø, Fiilslrupsø og Brabrandsø ligge. Den 

 beslaaer af Builestenssand, der mod Øst er temmelig lerbiandet og gradvis gaaer over i 

 RuUestensleret. Denne Dannelse indtager nemlig et Bælte af 3 — 6 Miles Brede langs Øst- 

 kysten, der dog paa mange Steder er afbrudt af de fra Høiryggen udgaaende Grene af 

 Rullestenssand, som følgende Vanddragene omslutte de for Østsiden saa karakteristiske dybe 

 Fjorde*). Ogsaa dette Bælle er frugtbart og skovrigt; mange Egne ere høist maleriske og 

 frembyde den skjonnesle Vexel af Agerland og Bogeskov. De Forhold i Plantevæxten, som 

 udmærke denne Del af Landet, ere følgende: Bøg og Eg ere ogsaa her de herskende Skov- 

 lræer, men foruden disse 1) forekommer her en Del Træer, som ganske mangle i det fore- 

 gaaende Bælte eller ere yderst sjeldne der, nemlig Quercus sessüißora, Ilex Åquifolium, 

 Taxus haccata og Juniperux communis, medens 2) paa den anden Side flere af Sydbæltels 

 Træer enten slet ikke forekomme her eller ere sjeldne, som Acer Fseudoplatanus, A. cam- 

 pestre, Tilia grandifolia , T. parvifolia og Carpinus Betulus, hvortil endnu kan føie« at 

 Birk og El her spille en vigtigere Rolle; 3) medens egentlige Heder ganske mangle i Syd- 

 bæltet, er der her en egen Form af Heder, de saakaldte Bakkeheder, som paa mange Steder 

 indtage betydelige Arealer; 4) endelig er der et Antal urteagtige Planter, som ere karak- 

 teristiske for delte Bælte**). — Bøgen forekommer i rene Bevoxninger helt op til de nordligste 

 Egne i Jylland, allsaa under Bredegrader, hvor den i andre Lande begynder at forsvinde. 

 Den er saaledes fremherskende i Vensyssels Skove, i Eskjær Skov tæt Syd for Skagen, i 

 Sæbygaards Skov o. fl. St. Bøgen har ogsaa i denne Del af Jylland, paa saadanne Steder, 

 hvor Bunden ikke er for fugtig, fortrængt Egen. I del største Skovdistrikt i det Indre af 

 Jylland, Skovene om Silkeborg, som for 200 Aar siden indtoge to Kvadratmile, udgjorde 



*) Nord for en Linie, som drages fra Vest mod Ost mellem Lemvig og Kalo, træder Kridtet paa mange 

 Steder op til Overfladen. Høiryggen fortsætter sig her i den »Jydslie Aas«, og nær ved Kysten ligge 

 tre store mærlielige Moser (Lyngmoser), som tilsammen udgjore c. 4 D Mile, nemlig Sorigs og 

 Raaborg Mose, store og lille Vildmose. Disse Moser ere Vige af Havet, som ved Klitdannelser cre 

 blevne adskille fra dette, og paa Bunden af dem findes talrige Mnslingskaller. 

 **) Saadanne ere: Luzula maxima, Convallaria verticiltata , Arum maculatum, Primula acaulis, Banun- 

 cidus lanuginosus, Sonchus palustris, Centaurea phrygia, Petasites albus, Cirsiuvi lieterophyllum, Phij- 

 teuvia, Melampijrum sylvaticum, Thi/mus Chamædrys, Potentilla procumhens (Lange I.e.). 



