434 104 



malerisk skjoone Egne i Landet. Bæltet har Karakteren af en stor Indsø, overalt sees 

 Øer eller de iioie fra Fyens Kyst fremspringende skovklædte Odder. Bogen viser sig her 

 især paa Fænø og Føns Odde i en eiendomnieiig kjøn Skikkelse: med høie, ranke soile- 

 formede Stammer, og Kristtornen er i Slraudskovene Syd for Middelfart ligesaa almindelig 

 som i de slesvitiske Skove (Vaupell). Blandt andre her forekommende for Jylland karakteri- 

 stiske Planter skulle udhæves: Ranunculus lamiginosus , Aruni maculatum, Ilypericum hir- 

 sutum, ScJiedonorus asper, Campanula latifolia, Veronica montana, Anthen'cum, Genista 

 anglïca og iinctoria, Ornitliopus, Arnica, Phyteuma spicatum, Luzula maxima, Melampyrum 

 silvaticum (Botan. Tidsskr., 2 Bd., p. 10). — Paa Als, som har et Skovareal paa 3000 Tdr. 

 Land, er Bøgen meget overveiende, men for 100—200 Aar siden var Egen her det her- 

 skende Træ. Asken og Nauren er her hyppigere end de fleste andre Steder i Landet. — 

 En karakteristisk Del af Plantevæxten paa Høiryggen udgjøre »Bakkehederne». Bunden er 

 her ofte noget lerholdig, og disse Bakker have tidligere været bevoxede med Skov — derom 

 vidne de mange Levninger af Eg og Fyr, som findes i Moserne — men nu er Lyngen her- 

 skende her, hvor den opnaaer en anselig Uøide og er blandet med Enebær og Gyvel. 



3) Det vestlige eller skovløse Bælte indbefatter hele den Del af Halvøen, 

 som ligger Vest for Høiryggen, og henhører til to geologiske Formationer, den østlige Del 

 til Rullestenssandet og den vestlige til Brunkulformationen. Dette Bælte er i sin største 

 Del flad Slette, og Overgangen hertil fra Høiryggen er næsten overalt pludselig. Sletlens 

 Overflade dannes af Sand, i den østlige Del indtil en Dybde af 30—40 Fod, medens man 

 i den vesüige Del allerede i en Dybde af 2—10 Fod træffer de for Agerdyrkningen saa 

 uundværlige Mergellag. Sletten eller den egentlige Hede er imidlertid paa flere Steder af- 

 brudt af lave øformede Bakkepartier, og i den Del af Heden, som ligger mellem Lim- 

 Ijorden og Kongeaaen, er der saaledes 3 store Bakkeøer: Skovbjerg Bakkeø, Audum-Varde 

 Bakkeø og Herning Bakkeø, der tilsammen udgjøre c. 60 Kvadratmile, medens de mellem- 

 liggende Flader anslaaes til 50 Kvadratmile. Langs hele Vestkysten løber en KUtbræmme, 

 der fortsætter sig ned over den vestlige Ørække, og indenlor denne ligger den frugtbare 

 Marsk, dannet af BrunkuH'ormationens*) omstemmede, af Havels Organismer gjeunemlrængte 



*) Brunkulformationen, tivis Lag tyde paa en meget rolig Udvikling, bestaaer af Glimmerler og gult, 

 jernrigt Sand (Limonitsand) eller Sandsten og Conglomérat. Paa Øen Sjlt vise denne Kormations 

 Lag sig uforstyrrede, uafbrudt paa en Strækning af over Va Mil, og de fleste Bakkeøer i Fladerne 

 vise under RuUestensformationens Sand- og Lerlag Brunkulformationens ved deres hvide Glimmer- 

 blade let kjendelige Lag og Brunkul, der ved Sandfuglegaarde i Skjernaadalen have en Mægtighed 

 af 12 Fod. Men en meget stor Del af Brunkulformationen er ved senere Omvæltninger bleven for- 

 styrret, og dens sandede Ler synes al have bidraget væsentlig til Dannelsen af Halvocns store Sand- 

 sletter. Et meget mærkeligt Led af Brunkulformationen er Moleret paa Øerne Fuur, Mors, paa 

 l.inifjordkysten i Thy og paa Hannæs, en af de storste Diatomekiseldannelser, man kjender, og efter 

 ■ Diatoméernes Natur at domme rimeligvis en Dybvands- og Havdannelse. — Paa den ostlige Side af 



