105 435 



Ler. — Dette Bælte er væsentlig skovlost og karakteriseres derved, 1) at her kun pletvis 

 forekommer Levninger af fordums Skove som Krat, der i det Hele ere indskrænkede til de 

 nysnævnte Bakkeøer, og derved, '-') at den øvrige Plantevæxt i Overensstemmelse med Jord- 

 bundsforskjellighederne falder i tre mindre fra Nord til Syd lobende Bælter: Hedevæxt-, 

 Marskvæxt- og Klilvæxtbæltet. — Skovlosheden i denne Del af Jylland er ikke oprindelig, 

 men skyldes dels Mennesket, dels Vestenvinden. At der endnu i den historiske Tid har 

 været Skov lige ud til Vesterhavet og i de sletteste nu for al Trævæxt blottede Ueder, 

 derom vidne de mange Levninger af Træer i Tørvemoserne, de rodfæstede af Klitsand dæk- 

 kede Træer i Kystranden og de mange Bynavne, i hvilke »Skov« eller »Lund« danne enten 

 For- eller som sædvanlig Endestavelsen. Det er derfor ogsaa urigtigt, som man tidligere 

 antog, at den sandstensagtige Masse, der paa mange Steder breder sig under Overfladen i 

 Hedesletten, og som er bekjendt under Navn af Ahl, skulde være den egentlige Grund til 

 Skovløsheden. Tvertimod, Ahldannelsen er en Følge af Skovløsheden, og den foregaaer 

 endnu den Dag i Dag, hvor det af Lyngen beklædte Sandlag er jernholdigt. — I denne 

 Del af Jylland er der i den historiske Tid skeet store Omvæltninger og Forandringer: Havet 

 har borlskyllet mange Kvadratmile Land , Flyvesandet har bredt sig over store Kyststræk- 

 ninger og dannet 50 — 100 Fod hnie Bakkedrag, hvor der før var flad Mark, Skoven er forsvundet, 

 og Lyngen har indlaget dens Plads. Men ikke mindre ere de Forandringer, som tilhøre 

 den nyere Tid, som skyldes Menneskets Indvirkning, og som gaa ud paa at tilbagevinde det 

 tabte: Marskdannelsen fremmes ved Diger, Vige af Havet og Søer udtørres, Sandflugten er 

 dæmpet, og Heden omdannes til Mark og Skov. De ophøiede Partier i Sandfladerne, der 

 ovenfor ere betegnede som Bakkeøer, og af hvilke der, foruden en Del mindre, navnlig 

 findes tre meget store, h vise sig i den havlignende Lyngørken, sete i Frastand, som en 

 omvendt Terrin«. De ere mere eller mindre, hvor de ikke ere dyrkede, bevoxede med 

 Egekrat, og Egebuskene have her en Høide af 4 — 8 Fod. De karakteristiske Planter ere 

 her: Melampyrum pratense, Aira flexuosa, Anthoxantum odoraium, Arnica montana, Hiera- 

 cium umhellatum, Solidago, Jasione, Trientalis, Potentilla Tornientilla , Euius plicatus, 

 Pteris aquilina, Genista, Lrjcopodium clavatum, Campanula rotundifolia , Achillea milli- 

 folium, Fimpinella Saxifraga (VaupeU 1. c. p. 295). — Paa Sandfladerne, de egentlige 

 Heder, er der navnlig tre Planter, som mange Steder temmelig ligelig dele Herredømmet 

 over Bunden mellem sig: Uedelyngen, Revhngen og Rensdyrlaven, og da snart den ene, 

 snart den anden pletvis er mere fremherskende, har dette Plantedække et eiendommeligt 

 broget, rødligt, grønt eller hvidt Udseende. Men desuden er der en Mængde, ofte nydelige 

 Smaaplanter, som udbrede en eiendommelig Ynde over Heden; disse ere: Erica Tetralix, 



Halvøen, i den nordlige Del af Fyen og den nordvestlige Del af Sjælland optræder et yngre Led af 

 Brunkulformatïonen som glimmerfrit, plastisk og skifrigt Ler (Forchhammer: Oversigt over 

 Danmarks geognostiske Sammensætning, et Foredrag ved Naturforskerniodet i Stockholm 1863). 



Vidcnsk. Selsk. Skr. 5 Rckhe, nalurvidcnsk. og matben. AFd. 9 Bd. Yl. tjj 



