m 441 



De herskende og opriodelige Skovtræer paa de britiske Øer ere: Fyrren i Skotland, 

 Sommer- og Vinter-Egen i England og Irland. Taxen*) og Kristtornen**) forekomme 

 overalt indblandede, og der er neppe noget andetsted, hvor disse to Træer have 

 — og især tidligere havde — en saa stor L'dbredning som her, hvorfor de ogsaa 

 maa udhæves som særlig karakteristiske Øklimatplanler. I Skotland forekommer desuden 

 almindeligt: Juniperus communis^ Betula gluiinosa, Almis glutinosa, Quercus pedunculata, 

 Salix phylicifolia, lanata, Lapponum, Populus tremula, Sorbus aucurparia, Cerasus Padus, 

 Ribes alpina. I England er Sommer-Ei-'eu udbredt over hele Landet, men den er dog 

 sjeldnere i den vestlige, mere bjergrige, og nordlige Del; her er derimod Vinter-Egen 

 overveiende og danner rene IJevoxninger, men i Lavlandet forekommer den kun spredt mellem 

 Sommer-Egen. Ifølge Bentham skal den under førstnævnte Forhold fremtræde i mange 

 Former, medens den ellers i England viser mere constante Karakterer. TJlmus campeslris 

 er meget almindelig i den sydlige og østlige, men mangler i den vestlige og nordlige Del. 

 Populus alba forekommer nu som vild i den sydlige og østlige Del, men er ifølge Ewelyn 

 indført i det I7de Aarhundrede fra Holland***). Carpinus Betulus er maaske vild i den 

 østlige Del. Sorbus Aria er almindelig og ligeledes S. torminalis, dog kun i den sydlige 

 og midterste Del. Fraxinus, Alnus, Belula, Salix fragilis , alba, i)entandra, purpurea, 

 viminalis, Caprea og aurila ere almindelig udbredte. England stemmer overens med Dan- 

 mark deri, at Fyr og Gran mangle som skovdannende Træer, og naar man seer hen til at 

 Granen enten mangler eller er sjelden i den vestlige Del af Norge til den 62°, kommer 

 man til det Udslag, at dette Træ skyer Øklimaet. Ædelgranen har tidligere voxet i Eng- 

 land og Pinus montana i Irland, saaledes som Torvemoserne viset). 



Ihvorvel l'lantevæxten i Mellemeuropa i det hele viser stor Overensstemmelse, ere 

 Forskjellighederne dog store nok til derpaa at begrunde en Adskillelse i tre naturlige Flo- 

 raer: en vestlig, hvis Østgrændse temmelig noie betegnes ved Rhinen, en mellemste ind- 

 befattende Tydskland, Schweiz, Tolon og Galizien, og en østlig, hvortil üngaru hører, og 

 som gradvis gaaer over i den russiske Sleppeflora og mod Syd begrændses af Balkankjæden. 

 Vegetationsforskjelllghederne belinges navnlig ved den fra Nordvest mod Sydost stadig til- 



*) Taxtræet spillede i Middelalderen her en overordentlig vigtig Rolle ved dets Anvendelse til Buer. 

 Udforselen heraf var derfor forbudt. Taxbuerne gjorde Udslaget ved Irlands Erobring 1172 og senere 

 i Seirene ved Crécy, Poitiers og Azincburt. Taxbuerne bragte flere engelske Konger deres Bane: 

 Haiold ved Hastings, William Rufus i New Forest og Richard Løvehjerte ved Limoges i Frankrig. 

 **) Kristtornen mangler i den nordosllige Del af Skotland. 

 ***; Indfort under Navn af Abeel, og dette Træs engelske Navn er »Abele« (det franske «aubel», latinske 

 • albellus"), og mærkeligt nok har denne Poppel i Jylland samme Navn. 

 t) Antallet af den britiske Floras Blomsterplanter er ifolge Babington's Manual 1708, men Ben- 

 tham har i sin Handbook of the british Flora (1858) reduceret Arternes Antal til 128.5 ved at 

 lægge et videre Artsbegreb til Grund for sin Opfattelse. Watson har i sin Cybele Britannica 

 (1847—49) givet en meget udforlig Redegjorelse for Arternes Udbredning. 



