446 116 



over den biihmiske og paa den anden Side over den bayerske Slette, hvor Horizonten be- 

 grændses af Alpernes takkede Kalkbjerge. Iler undes tre ingcnlnnde skarpt, men dog 

 temmelig tydeligt adskilte Plantebælter. Det laveste Bælte naaer fra Dalbunden (c. 1000 

 Fod) til 1800—2000 Fod. Her har Egeskoven næsten overalt maattet vige Pladsen for 

 Kornmarker, Frugt- og Humlehaver. Det næste Uælte ligger mellem 2000 og 300U Fod. 

 Her er kun en lille Del af Jorden opdyrket; den allerstørste Del indlages af Skove, der 

 bestaa af Bog og Ædelgran, og som her og ligeledes i det følgende Bælle frembyde den 

 særegne Interesse, at de endnu befinde sig i deres oprindelige Tilstand, 

 staa saa godt som uberørte afiMennesket og ere virkelige Urskove*). Træerne 

 have her ikke alene en ganske ualmindelig Størrelse, m.en ere ofte paa store Strækninger 

 ensstore og staa meget tæt. Bogene, hvis Stammer danne 60—80 Fod hole, 3 — 4 Fod 

 lykke, glatte graalige Søller, rage op til en Høide af 120 — 130 Fod; men endnu colossalere 

 ere Ædelgranerne, der blive 150 — 200 Fod høie , og hvis Stammer have 20—30 Fod i 

 Omfang. 1 Frastand sees derfor ogsaa Bøgens kuppelformede Løvhvælv overragel af Ædel- 

 granens pyramideformede Kroner. Henraadnende Stammer, der i 2 — 3 Lag dække Jorden, 

 ere tæl besalte med Opvæxten af Ædelgraner i forskjellige Aldere — undertiden 30 — 40 

 Exemplarer i én Kække paa en 60 — 70 Fod lang Stamme, hvorved der opstaaer en til- 

 syneladende kunstig Uadplantning — kun dæmpet Lys kan trænge gjennem det tætte Løv- 

 hvælv, og Stilheden afbrydes ikke af Fuglesang; men Vindens Susen savnes sjelden i 

 Trætoppene. En meget underordnet Bestanddel af disse Skove dannes af Acer Pseudopla- 

 tanus og Uimits campesiris, men Linden mangler ganske. — Imellem 3000 og 3b00 Fod be- 

 gynder Rødgranen at blive mere og mere almindelig, og mellem 3500 og 4500 Fod danner 

 den udelukkende Skoven. Den opnaaer ikke en saa colossal Størrelse som Ædeldranen — 

 dog ere 120—150 Fod høie Stammer med 12 — 16 Fod i Omfang meget almindelige — 

 men den bliver ældre (7 — 800 Aar), og Urskovskarakteren gjør sig allertydeligst gjældende 

 i den laveste Del af Uødgranbæltel (til 3600 Fod). Lagene af hensmuldrende Stammer ere 

 mægtigere, og her viser sig flere Forhold i Væxten, som minde om Tropezonens Urskove. 

 Rødgranens Stamme sees ofte løftet i Veiret paa 8—10 Fod høie pandanagtige Rodgrene, 

 og det er ikke ualmindeligt, at de nedliggende horizontale Grene slaa Rødder paa de Steder, 

 hvor de berører Jorden, og herfra skyde da nye Slammer i Veiret i nogen Afstand fra 

 Modertræet. Paa en Høide af 3600 Fod begynde Rødgranerne at aftage i Størrelse, Aar- 

 ringene blive her kun meget smalle, og Grenene brede sig langt ud til Siden, men det 

 sygelige Udseende, som ellers er saa almindeligt hos de med Laver tæt besatte Træer paa 

 Grændsen af deres Udbredning, sees ikke her. Ligesom lîjergene her i det hele savne 



*) Göppert: Skizzen zur KcnnUiiss der Uiwâlde Sclilcskns und ÜOhmtiwald {Kova acta naturœ cu- 

 riosorinn, Tum. XXXIV). 



