450 120 



den ovre Del af Donaueiis Flodsystem , hvor den fra Syd modtager Tilløb af sine tre store 

 Bifloder: Lecli, Isår og Inn, var endnu i den tertiære Tid den vestligste Del af en fra 

 Sorteliavet udgaaende lang sm;il Havbiigt, blev senere til en stor Indsø og er derpaa gradvis 

 bleven omdannet til Land. Med denne Dannelsesmaade staaer det i Forbindelse, at her 

 findes saa betydelige Arealer, der indtages dels af Tørvemoser, dels af Heder. Tørvemoserne 

 dække saaledes over 20 m Mile, og Erdingermoor paa venstre Isarbred mellem München 

 og Freising alene 4,6 D Mile. Hederne indtage store fuldkomment flade Strækninger, 

 navnlig paa de Steder, hvor lller, Lech (Lechfeld) og Isår udmunde i Donauen. Bunden er 

 kalkblandet Sand og Grus, ofte dækket af et Lerlag. Hvad Plantevæxten angaaer, have disse 

 Heder kun det fælles med den nordiske Lynghede, at de ere træløse; thi hverken Lyngen 

 eller nogen anden enkelt Planteart er her overveiende. Her findes et broget Tæppe af 

 urteagtige Planter, Halvbuske og Buske henhørende til mange forskjellige Familier*). Store 

 Hedestrækninger, som nu ere for ufrugtbare til at dyrkes, have for halvandet tusind Aar 

 siden været benyttede til Agerbrug, saaledes som de her fundne Oldsager vise, eller været 

 sko\klædte. Romerne fandt Landet her overvoxet med Skove, fugtigere og frugtbarere end 

 nu; først efter Skovenes Rydning have Hederne laget Bunden i Besiddelse. — Bayern har 

 dog et betydeligt Skovareal, og Rødgranen er det almindeligste Skovtræ fra Donauen og til 

 en Høide af 5340 Fod. Ædelgranen er hyppigst i de laveste Dele af Høisletten især paa 

 dyb Lerbund; paa Bjergegnene, hvor den stiger til 4600 Fod, forekommer den mest i Selskab 

 med Rødgranen. Lærken mangler i den vestlige Del af de bayerske Alper, men i den 

 ostlige Del danner den tilhgemed Zfrbelfyrren paa 6000 Fod den øverste Trævæxt. Sidst- 

 nævnte Fyrreart voxer navnlig mellem 4700 og 5750 Fod, men den er nu paa mange 

 Steder næsten udryddet, da dens fine, vellugtende Ved er meget søgt til Træskærerarbeide. 

 Pinus sylvestris gaaer til 4900 Fod, men forekommer i Reglen kun i smaa urupper eller i 

 spredte Exemplarer. Pinus montana er især udbredt mellem 4300 og 6250 Fod. Taxen 

 voxer mellem 1150 og 4300 Fod. Sommer-Egen gaaer mange Steder kuu til 2000—2500 

 Fod og stiger aldrig over 2800—2900 Fod. Vinter-Egen er sjelden Syd for Donauen og 

 mangler ganske i de bayerske Alper, hvilket staaer i en mærkeUg Modsætning til dens Ud- 

 bredning andre Steder, hvor den i Regelen gaaer høiere op paa Bjergene end Sommer- 

 Egen. Bøgen har i det hele, dog navnlig paa frie Skraaninger, sin Høidegrændse paa 

 4370 Fod, men forekommer i enkelte Exemplarer paa 4600—4700 Fod; i Dale og paa 

 Dalskraaninger ligger Grændsen for dens Udbredning 300—900 Fod lavere. Begge Elle- 

 arter forekomme langs med Floderne; men ikke paa samme Steder eller mellem hinanden; 



*) Sendtner fandt i Bayerns to storste Heder (Lechfeld og Garchingcrhaide) 222 Arter. Af disse ere 

 64 Arter særlig karakteristiske for Heden, saasom: Linum flavum, Linosyris vulgaris, Aster Amellus, 

 Carduus defloralus, IJijpochaeris maculata, Potentilla rupestris, Dorychnium svffruticosum, Arciosta- 

 phylos officinalis. 



