129 459 



dække navnlig den hoie sydvestlige Del af Alpelandet. Desuden kastes Æquatorialstrømmen 

 tilbage af Alpemuren og udøver som en regnfuld Nord- og Nordostvind en betydelig afkølende 

 Virkning paa den lombardiske Slette, saa at Vintertemperaturen her bliver langt lavere, end 

 man skulde vente ifølge Bredegraden. Om Sommeren derimod er den sydlige Luftstrøm 

 saa høi, at den gaaer over den sydlige Alpemur, og den giver sig da lilkjende i den østlige 

 Del af Schweiz og i Tyrol som den snesmeltende Fehn (Alpeboernes »Schneefresser")*) — 

 den kan undertiden paa én Dag smelte 3 Fod mægtige Snelag. Heraf kommer det, at 

 Salzburg overgaaer Schweiz i Rigdom paa Vandfald, men mangler Gletschere. Om Som- 

 meren virke Alpernes sydlige Affald som Lævæg, forhoiende Insolationen, og som beskyttende 

 Mur mod Nordvestvinden, hvorfor der ogsaa ved de italienske Søer og den dalmatiske Kyst 

 kan voxe Planter, som fordre Neapels Sommervarme**). Alperne frembyde en saa stor 

 Rigdom af skarpt fra hverandre sondrede Bjerggrupper med forskjellig geognoslisk Bygning, 

 forskjellig Retning o. s. v., at man heraf kan forklare sig det store Antal Arter, som dette 

 Bjergland nærer, og den rige Afvexling og Mangfoldighed, som Plantevæxten her frembyder; 

 men det bliver derved ogsaa umuligt, at give nogen for samtlige Alpekjæder gjældende 

 Karakteristik af Plantebælterne. Kun saa meget kan siges i Almindelighed, at de Træer, 

 som danne Skovene i saa store rene Bevoxninger, at de bestemme Bælternes Karakter for- 

 nemmelig ere Bøg og Rødgran og paa nogle Steder Ædelgran, Lærk og Zirbelfyr. Eg 

 Birk og Fyr danne aldrig større Skove, men forekomme kun i smaa Grupper eller i spredte 

 Exemplarer; de to sidstnævnte voxe i meget forskjellig Heide (2000 — 6000 Fod). Her skal 

 først angives, hvorledes Bælterne vise sig paa Cenlralkjæden , og dernæst skulle de Af- 

 vigelser herfra omtales, som ejøre sig gjældende paa de mere nordlige eller mere sydlige 

 Kjæder. 



Bøgens Bælte er kun meget svagt udviklet paa Centralkjæden***); flere Steder 

 mangler den ganske, og den gaaer sjelden over 3000 Fod. De almindeligste Løvtræer indtil 

 en Høide af 3000—4000 Fod ere Valbirk-Løn, Ask og Cerasus avium. Bogens ringe Ud- 

 bredning forklares ved den Tilnærmelse til Fastlandsklimaet, som her finder Sted paa Grund 

 af den plateauagtige Hævning; men desuden er Bunden meget ugunstig for Bøgen. Det 

 er ogsaa i Overensstemmelse med disse Forhold, at Lærken og Zirbelfyrren, som begge 



*) Heraf det Mundheld: -Der liebi Gott und die liebi Sunn chônnet's niit, wenn der Föhn niit hilft». 

 **) Dove: Ueber den Einfluss der Alpen auf die klimatischen Verhältnisse (Zeitschrift für allgemeine 



Erdkunde, von Koner. Neue Folge, löter Bd. 18ß3). 

 ***) 1 Kanton Glarus er Bøgen dog det almindeligste Lovtræ og udgjor den væsentligste Bestanddel af 

 Skoven. Populus tremula, Betula alba, Vlmus effusa, Fraxinus excelsior, Tilia Europæa , Sorhus 

 Aria, S. aucuporia, Acer campestre, A. platanoides forekomme kun enkelte eller i smaa Grupper i 

 Begeskoven. Acer Pseudoplaianus derimod danner rene Bevoxninger. (Heer: Die Vegetationsver- 

 haltnisse der Canton Glarus i Frobels und Heers Mittheilungen aus dem Gebiete der theoretischen 

 Erdkunde). 



Vidensli. Selsk. Skr., 5 Række, nalurv. og malhem. Afd. 9 B, VI. 58 



