480 150 



tingeiser for Kgens Udvikling, »her opnaaer denne Slægt sil Maximum i Mexico«. Foruden 

 de fleste af de i den lavere Region forekommende Kgearter fremtnede her en Del Arter, 

 udmærkede ved deres Frugters og Blades Størrelse (af Underslæglen Macrobalanus) , som 

 Slorf rugt-Egen [Q. insignis], hvis Rlade ligne Kastaniens, og hvis Skaal bliver 8 Tommer 

 i Omkreds og Nødden 2 Tommer i Tværmaal, Q. Galeottii og Q. strombocarpa, og desuden 

 den laurbærbladede Eg {Q. nectandrœfolïa) , den helrandede Form af Glands-Egen 

 [Q. nitens v. ocotæfolia) og Sartori us's Eg (Q. Sartorn}*). — Ihvorvel Skoven i delte 

 Bælte hele Aaret væsentlig bevarer samme Karakler, er her dog en ganske kort Vinter- 

 og Foraarstid. Naar heftige Nordenvinde have blæst i December til Februar, staa Egene 

 en 14 Dages Tid saa godt som bladløse; dernæst folger Blomstringen, under hvilken Ege- 

 skoven antager el guldgult Skjær af utallige Rakler, og S Dage senere komme de nye Blade 

 frem. Mellem 6 — 7000 Fod begynde Egene at afloses af Naaletræerne; her voxer Q. lan- 

 ceolata, flavida og Serra, og endnu hoiere (mellem 8—10,000 Fod) forekomme Q. spicata, 

 reticulata, chysophylla, ßoccosa og Orizahæ. 



Af Egene, som voxe i det indre Iløiland, paa de Høisletlerne adskillende Bjerg- 

 kjæder, har Li eb mann givet os følgende Skildring (1. c. p. 230): »Egene ere her næsten 

 alle lave og forvoxede, ofte ikkun buskagtige. De danne ikke tælle Skove, men staa i 

 Grupper paa de steile Bjergsider. Mange af Arterne have store læderagtige, ofte rynkede, 

 laadne Blade og smaa Frugter. De fremherske i Holder fra 6000 til 8500 Fod. De gjøre 

 langtfra ikke del behagelige Indtryk, som den ostlige Cordillères Ege, thi deres svage kro- 

 gede Stammer, faa uregelmæssige udspærrede (»rene, stive blygraa Blade give dem et sør- 

 geligt Udseende, hvilket endnu forhoies ved de Masser af den nedhængende askegraa 

 Tillandsia iisneoides, der ofte næs'len ganske indhylle Egene«. De fleste her forekommende 

 Arter høre til lo Afdelinger, den ene af Underslægten Lepidobalanus , nemlig Prinus § 

 gemiinæ , den anden af Underslæglen Erythrobalanus , nemlig Prinoides , som væsentlig 

 slemme overens i Bladene, der ere læderagtige, fillede, graalige og i Regelen brede, saa- 

 som Q. læta, tomentosa, Hartwegii, macrophylla, reticulata, spicata, glaucoides (7 — 9000 Fod 

 paa Cerro S. Felipe), glabrescens, microphylla og ligeledes crassifolia, hvis Blade Indianerne 

 i de Egne, hvor Cochenilleavlen undtagelsesvis finder Sted i slørre Bjerghøider (8 — 9000 Fod), 

 hæfte som beskyttende Tag over hver enkelt lille Cocchenillecoloni paa Opuntiernes Grene; 

 desuden scytophylla, Castanea, lanigera (7 — 9000 Fod). Af de mere glatbladede Erythroba- 

 laner forekomme her: acutifolia, lanceolata, iiiigcæfolia og depressa. Flere af disse Arier 

 gaa paa de hale Bjergloppe (Sempoaltepec, IVlado, Cuinbre de Ocote) op til 10 — 11,000 

 Fod, men her blive de kun lave forkrøblede Buske, saaledes især Q. depressa. — Den 



*) opkaldt af Liebmann efter C. Sartorius, paa livis i denne Region beliggende Landeiendom 

 Licbmann nod meget Gjæstevenskab. Sartorius liiir Lsâi udgivet uLandscliaftsbilder nnd 

 Skizzen aus dem Volksleben in Mexiko« med prægtige Sl;ialslik efter Tegninger af Rugendas. 



