482 152 



naa ned gjennem Gualimala. — Egenes Udbredning i den Del af Mexico, hvor de optræde 

 i størst Mængde, er allerede omtalt ovenfor. I Chinantlas fugtige Bjergegne trafLiebmann 

 mange Ege; foruden flere af dem, som voxe nordligere, blandt hvilke især udhæves Q. 

 glabrescens, ogsaa nogle, som første Gang bleve sete her, som Q. flavida, Uhitianllensis, Jiir- 

 gensii. 



I den nordlige Del af Centralamerika, i Giiatimala, vide vi af de der af Hartweg 

 og navnlig af Warszewicz indsamlede Planter, at Egene endnu ere tilstede i mange Arter, 

 blandt hvilke flere udmærke sig ved deres skjønne Væxt og store Blade og Frugter, men 

 man savner desværre næsten ganske Oplysninger om den Høide, hvori de voxe. Det synes 

 især at være mellem 7—9000 Fod. De fleste Arter ere forskjellige fra de mexicanske, 

 saaledes: Q. [Macrohalanus] corrugata, Warszewiczii, oocarpa; Q. (Erythrohalanus) Skinneri, 

 der overgaaer alle andre Arter af denne Underslægt i Frugternes Størrelse, grandis^ Guali- 

 malensis, eugeniæfoUa i sapotæfolia. — Egenes Forhold i Nicaragua og Costa Rica kjender 

 jeg fra min egen Reise. I Nicaraguas nordligste Provinds Segovia forekommer Q. Segovi'ensi's, 

 der dog neppe er andet end en af de mange til Q. obtusata hørende Former, sammen med 

 Pinus oocarpa i en Bøide af 4 — 5000 Fod, men i den øvrige, lavere Del af Landet synes 

 Egen ganske at mangle. — Egene optræde paany i Costa Bicas Holland, navnlig paa den 

 hele Vulkankjæde, som her gaaer næsten tværs gjennem Landet, og fornemmelig paa den 

 høiesle af Vulkanerne, Irazu, og paa den nærliggende Reventado. Her danne Egene næsten 

 rene Bevoxninger mellem 7 — 8000 og 10,000 Fod i et, navnlig foroven, skarpt begrændset 

 Bælte. Den herskende Art er Q. Costaricensis; sjeldnere ere Q. citrifolia, granulata og 

 retusa.. Det er yppige Skove med en underskov rig paa skjøntblomstrede Planter. 1 den 

 nedre Del af Regionen henhører disse endnu til tropiske Former, Peberarter (Piper Irazua- 

 numüC.) og Melastomaceer; men det er især Lobeliaceer (Siphocampylus Gultierezii) og Eri- 

 caceer [Prodesia Veraguensis), som tiltrække sig Opmærksomheden ved deres skjønne Blomster. 

 Ved den øvre Grændse ere Egene overvoxede med Usneer. 



Fra Veragua kjendes kun tre Arter: Q. Seemanni, som ogsaa er funden af H. 

 Wendland ved Azari i Costa Rica, Warszewiczii og bumelioides. — Af de Arter, som be- 

 tegne denne Slægts Sydgrændse 2 — 3 Grader Nord for Ækvator i Columbien, synes Q. Hum- 

 boldtii at være den almindeligste og anseligste. Den voxer paa Popoyan mellem 6 — 8500 

 Fod og opnaaer en Høide af 60 — 100 Fod. Desuden forekommer her Q. Tolimensis (9000 

 Fod), Lindeni og Q. [Lepidobalanus) Almaguerensis. 



