571 



2'i8 Fod eller 218 Fod under daglig Vande, og forst sluttet i Begyndelsen af Januar 1853. 

 Efterhaanden som Arbeidet skred frem, voxede nemlig Vandføringen saaledes, at deu i Slut- 

 ningen af October, da Boringen havde en Dybde af c. 160 Fod og da Vandstanden var 

 c. 31,1 Fod o. d. V., omtrent beløb sig til 1250 Tønder i Døgnet; den 6te December 

 bestemtes Kildens Stigehøide = 34,5 Fod o. d. V., og Boringen, som da havde naaet en 

 Dybde af 220 Fod, gav 2600 Tdr. Vand daglig; den 15de Decbr., da IJoringen havde en 

 Dybde af 229 Fod, naaede Kilden sin største Vandforing, nemlig 2900 Tdr. i Døgnet, medens 

 Vandføringen den Ilte Januar 1853, da Boringen sluttedes i en Dybde af 248 Fod, kun 

 var 2800 Tdr. daglig. Fra den Tid aftog Vandføringen stadig og udgjorde den 16de Decbr. 

 s. A. kun 1300 Tdr. daglig. 



Grunden til denne Variation af Vandføring ' for Kilden Nr. IX var mig oprindelig 

 langtfra klar, da jeg antog, at den forøgede Vandmængde, som viste sig under Boringen, 

 havde sin Grund deri, at den artesiske Boring efterhaanden passerede nye vandførende 

 Lag, og at derimod den senere Aftagelse i Vandføring beroede paa en deelviis Tilstopning 

 enten af Borehullet eller af de samme omgivende vandførende Lag. Ved de jævnligt fore- 

 tagne Maalninger af Kildernes Vandføring og Stigehøide blev det mig imidlertid efterhaanden 

 klart, at Kilden Nr. IX ikke var eneslaaende i den Henseende, men at tværtimod samtlige 

 Kildeboringer varierede paa lignende Maade baade med Hensyn til Vandforing og Stige- 

 høide. Ved Observation af Vandstanden i Boringen Nr. V viste det sig navnlig, at medens 

 Vandspeilet den 10de Juni 1852 stod 56 Fod o. d. V., faldt Vandstanden derefter i Aarets 

 Løb bestandigt mere og mere indtil den 2den Novbr., da dets Høide var 53,6 Fod o. d. V. 

 Fra den Tid steg Vandspeilet igjen og naaede den 15de December sin høieste Stand, 

 nemlig 56,5 Fod o. d. V.; fra 7de Juni 1853, da Vandstanden var 54,7 Fod, faldt den 

 igjen bestandigt indtil 18de Januar 1854, da den kun var 52,4 Fod o. d. V. Derpaa 

 hævede Vandstanden sig lidt indtil Midten af Februar, men faldt saa igjen saaledes, at 

 den i Juni samme Aar var 52,8 Fod o. d. V. Forandringen af Vandstanden i Nr. V i Løbet 

 af de to Aar tydede altsaa paa, at de artesiske Kildeboringer havde formindsket den i 

 Jorden værende Vandmængde gjennemsnillig med 1,6 Fod aarlig. Ved at sammenligne 

 Vandstanden i Nr. V med Vandstanden i Nr. IX fremgik endvidere , at medens Nr. V fra 

 Slutningen af October til 15de December 1852 steg 3 Fod, saa steg Vandstanden i Kilden 

 Nr. IX omtrent 3,3 Fod, og denne Omstændighed førte mig paa den Tanke, at den obser- 

 verede Tilvæxt i Vandføring for sidstnævnte Kilde maaskee udelukkende eller væsentligst 

 havde sin Grund i den forøgede Vandrigdom i Jorden og deraf følgende Stigehøide. For 

 at prøve, hvorvidt denne Formodning var rigtig, forsøgte jeg ved Hjælp af Formlen (1) at 

 bestemme, hvor meget Stigehøiden for Nr. IX maatte have voxet, naar Forøgelsen af Vand- 

 føringen alene skulde hidrøre derfra, og ved til den Hensigt at gaae ud fra Maalningen den 

 6te December 1852 og derefter at sætte E = 34,5 Fod, H = 28 Fod og Q = 2600 Tdr. 



Vidensk. Selsk. Sbr., 6 Bzkhe, nslutv. og malhem. Afd. 9 B. VIII. 72 



