627 



fælde — er knyttet til Stoffer af bestemt Samniensætning, uden Hensyn til deres mere elier 

 mindre tiltalende Ydre, beror det ganske paa Tilfældet, om man kan benytte Prismer, dan- 

 nede ved Kombination af naturlige Flader. Som oftest ere de nemlig saa stribede og ujævne, 

 at de ved Hjælp af dem dannede Prismer give dels intet, dels uendelig mange Spectra; 

 medens paa den anden Side Flader, der have tilstrækkelig Glands, ofte danne en saa stor 

 Vinkel med hinanden, at Lysstraalerne lide fuldstændig Tilbagekastning i dem. Vi have 

 ganske vist henimod Arbeidets Slutning benyttet en ny Methode, der muliggjør Benyttelsen 

 af saadanne Prismer, men under den største Del deraf have vi arbeidet paa sædvanlig 

 JMaade og derfor været nødte til at tilveiebringe Prismer med plane Flader og Kantvinkler, 

 mindre end 70°. 



Det normale har saaledes været, at Prismerne maatte dannes kunstigt af Krystallerne, 

 hvilket i Hovedtræk er sket paa følgende Maade. Ved forsigtig Skraben tildannes et Prisme 

 saavidt muligt af den rigtige Beliggenhed og med passende Kantvinkel; de ujævne, bølge- 

 formige Flader slibes derpaa plane paa en med Olie befugtet plan Glasplade, med eller 

 uden Smergel. Under Slibningen giver man tillige, ved .Maaling paa et WoUastonsk Gonio- 

 meter, Prismet den rigtige Beliggenhed i Forhold til Krystalaxerne, idet man hertil benytter 

 naturlige Flader, som maa lades uskadte tilbage i tilstrækkeligt Antal til enten ved Zone- 

 maaling eller paa anden Maade at bestemme de konstige. I enkelte Tilfælde, hvor Prismel 

 skal ligge i en Retning, der ikke nøiagtigt lader sig bestemme af de naturlige Flader, eller 

 hvor disse aldeles maa borttages for at give et brugbart Prisme, maa man endog begynde 

 med at slibe en konstig Flade, efter hvilken Prismefladerne da orienteres. 



Efter at Prismerne saaledes, skjøndt med en Del Besvær, ere slebne i den ønskede 

 Retning, kunde man gaa to Veie: enten polere Fladerne eller belægge dem med Glasplader. 

 Den første Methode, der dog kun kan anvendes ved Prismer af en vis Størrelse, kunde ved 

 første Øiekast synes at maatte foretrækkes for den anden, om hvilken man a priori indser, 

 at den kan give Anledning til Feil; men ved nærmere Undersøgelse vil det vise sig, at den 

 første i Virkeligheden ikke lader sig benytte. Ved Polering blive Fladerne noget afrundede 

 og give ikke skarpe Speilbilleder, ligesom Polituren for alle de konstige Salte kun kan dri- 

 ves til saa ringe en Fuldkommenhed, at Spectrene blive aldeles udviskede og egentlig ikke 

 give nogetsomhelst Holdepunkt for indstillingen. Vi skulle kun minde om Grailichs Be- 

 stemmelser (Krystallographisch-optische Untersuchungen 1858), der helt igjennem ere fore- 

 tagne paa denne Maade. Han vurderer Liniernes Beliggenhed i Spectrene, men naar dog 

 tiltrods for sin store Færdighed ikke videre, end til at faa Differenser mellem Aflæsninger af 

 Minimumsafvigelserne paa indtil 10 Minutter (1. c. p. 138); en Usikkerhed som ganske vist 

 vil influere betydeligt paa Brydningsforholdet. Dette viser sig nu ogsaa ved de enkelte Stoffer, 

 for hvilke han har anstillet flere end een Iagttagelse. Saaledes finder han f. Ex. (1. c. p. 76) 

 tor Salmiak Værdier, der afvige 4 Enheder paa tredie Decimal fra hinanden. Som Følge heraf have 



