'1 F. ros Wi LLEBRAnn 



kärl, genom hvilka blodet tillströmmar till de afficierade parlierne, så syn« 

 les mig den tanke ligga nära, att i stallet för att tappa ut blod, i afsigt 

 alt minska den skadliga, i öfvermått sig samlande blodmassan, söka att min- 

 ska eller hindra dess tillopp och i delta hänseende draga nytta af det 

 nämnda fysiologiska faktum, hvilket resulterade af det ofvanciterade 

 Web er ska experimentet Men huru bäst vinna en för sjukbehaudlingen 

 lämplig användning af dessa vigtiga fysiologiska upptäckter? 



Redan under den tid, då jag med ifver håna af mig åt studium af 

 galvanismens verkan på sjukliga texturförändringar och i min uppsatts i 

 Finska Läkare Sällskapets Handlingar år 1845 om Galvanismen såsom lake- 

 medel framställde den olika betydelse, denjemna strömmen ur Da ni el Is batteri 

 hade emot den afbrulna ur en inductions apparat, angaf jag den företeelse 

 såsom märkelig och oväntad, att genom den sednare, inom sjukligt affici- 

 erade partier al kroppen, såväl flytande som fasta exsudater med säkerhet 

 kunna befordras, ja nästan tvingas till absorption, ifall det sjuka organet 

 är så beläget, att den galvauiska strömmen kan ledas till beröring dermed. 

 Denna märkvärdiga och tillika högst i ögonen fallande verkan af den ur 

 inductions-apparalen ledda afbrutna strömmen, hvari bevisligen ingen kemiskt 

 upplösande, utan endast en mekaniskt irriterande effekt å de lefvande tex- 

 turerna kunde förekomma, förklarade jag då vara en följd af den omvexlande 

 sammandragning och vidgning, hvilka hos de finare blodkärlen framkalla- 

 des af de, emot dem ur inductions-apparalen ledda, vid hvarje strömmens 

 afbrott skeende galvauiska stölarne. 



Sedan dess väcktes hos mig den tanke, att dylika verkningar till 

 minskande al blodkärlens lumen äfven måste kunna framkallas genom i blo- 

 det upptagna medikamenter och således häruti en värdefull möjlighet före- 

 finnas, att régulera en mängd af nutritionsstöringar, — en tanke som var 

 mig så mycket kärare, som jag här hade att i teoretiskt hänseende bestå 

 en strid med dem, hvilka i organismens rubbningar städse blott ville se ef- 

 fekter af en blodets och vätskornas förändring med underkännande, såsom mig 

 syntes, af den giundväsendlliga del, man dock i främsta rummet hade att öfver- 

 väea i de fasta väfnadernas egna dels mekaniska dels kemiska förhållande vid de 

 hos dem uppkommande nulritions-störiugar. — Huru mycket enklare för- 

 klaras t ex. icke en envist persisterande kronisk inflammation inom någon 



