Um verkan af Seeale cornutum. $ 



viss grupp af vålnader genom en fortfarande förslappning i blodkärlväg- 

 garne och deras dervid ökade lumen, än genom en förändring hos sjelfva 

 blodet. Det förra har derjemte fördelen att vara anatomiskt bevisadl, det sed- 

 nare tyckes, åtminstone tills vidare, vara en tom hypotes. 



Vid en öfverblick på de läkemedel, af hvilka en sammandragande 

 verkan a blodkärl-väggarne kunde väntas, syntes mig valet främst böra 

 falla på mjöldrygan, secale cornutwn, hvars verkan att framkalla .sam- 

 mandragningar hos lifmoderns, med dessa uti blodkärlen (unna, i histo- 

 logiskt afseeude analoga muskelhbrer, var både känd och erkänd, 

 Då jag här uttrycker mig om mjöldrygans verkan af en större sam- 

 mandraglighet hos de glatta muskelfibrerna i lifmodren, erkänner jag mior 

 för min del icke förstå detta annorlunda, än så, alt ergotinet, upplaget i 

 blodet, verkar irriterande å de, till dessa muskelelementer gående, motoriska 

 gauglie-nervelementer, ehuru detta ännu icke kan anses vara så bestäindt af- 

 gjordt, som detta af en stor del fysiologer antages, då å en annan sida det 

 måste kunna anses såsom en möjlighet, att samma ämne kunde direkt verka 

 irriterande å de förra. 



Mina iakttagelser öfver ifrågavarande ämne dalera sig redan från 

 många år tillbaka och äro hufvudsakligen af praktisk-medicinsk eller kli- 

 nisk art, ehuru jag under hela denna tid nogsamt haft för ögonen nöd- 

 vändigheten att få detta ämne upplyst genom expérimenter å djur, ge- 

 nom vivisectioner. Att vid dessas anställande min embelsbroder D r O. 

 Hjelt lemnat mig sitt vänskapsfulla' biträde, begagnar ja<* till- 

 fället att med tacksamhet erkänna. Såsom hufvudsakliut resultat får ia<* 

 här förskottsvis nämna, att dervid beslämdt visat sig, att genom pensling med 

 ergotinlösning ä blotlade blodkärlväggar, såväl hos arterer som vener, sam- 

 mandragning uppslår, dels jemu, dels perlradlormig, och alt älven sam- 

 mandragningar inom blodkärlsysteuiet uppkomma genom insprutning af 

 ergotinlösning. Då likväl dessa undersökningar icke kunnat af mig annorlunda 

 än högst ofullständigt utföras, men desamma deremot troligen komma att 

 ännu utgöra föremål för speciela fysiologiska studier, ville jag hafva dessa 

 endast i förbigående här nämnda, hållande mig sjelf till de kliniska iakttagel- 

 serna. Bland allt, hvad nu ur dessa kan tagas såsom bevis för mjöldrytrans 

 verkan på blodkärlens större sammandraglighet, måste väl i främsta rummet 



