Om verkan of Secale cornutum. 



rer t. ex. glactorrhe. Förf. hade för några år sedan att behandla en ung 

 fru, som råkat i ett tillstånd af utmaituing af den orsak, att mjölken oupp- 

 hörligt rann ymnigt utför brösten. Huru ofta fin barnet lades till att dia, 

 rann denna vätska dock utan afbiolt ut. Flera olika medikameuler och 

 yttre åtgärder hade redan auväudts häremot, men utan all verkan. Efter 

 några få intagna pulver secale cornutum afslannade mjölkflytningen och ett 

 fullkomligt normaltillstånd inträdde. 



Emot spermatarrhe är delta medikament redan länge berömdt. Jag 

 har derföre derom ingenting nytt att säga. Afven min erfarenhet besan- 

 nar riktigheten af denna uppgift, dock må jag tillslå, alt i de flesta hit hö- 

 rande fall jag förvånats of ver, alt just emot detla lidande se verkan af 

 nämnda medikament inträda jemförelsevis långsamt. De inom området af 

 min erfarenhet komne, härmed behäftade, sjuke hafva nemligen nödsakats 

 att fortfarande i veckar och månader intaga detsamma, innan de befunnits 

 vara sitt lidande qvitte. 



livad slutligen det använda preparatet vidkommer, anser jag vatten 

 extraktet af mjuldryga, Bonjeans ergotin, vara det bästa, dernäst åter 

 helt enkelt pulveriseradt mjöldryga. Att vid delta medikament mycken 

 noggrannhet fordras hos apolhekare i afseende å varans godhet, torde för- 

 tjena att påminna. Kornen böra visa i brottet den af pharmaceuterna väl 

 kända, i gredlint stötande färgen och böra icke pulvériseras förr än vid 

 medikameutets dispensering. Det med eter beredda extraktet, Wiggers 

 ergotin, torde vara oljenligt, kanske vådeligt i praktiken, såsom både häf- 

 tigt och opålitligt i sin verkan. 



Då jag här slutar denna korta relation öfver mina iakttagelser angående 

 verkan af secale cornutum, den jag sökt framställa såsom varande ett irri- 

 tament för en stor del af de, ur den gangliösa nervcomplexeu utgående 

 motoriska nervelementer, är jag långt ifrån att tro, att denna verkan vore 

 egen eller specifik för detta medikament. Secale cornutum är icke det 

 enda, som verkar sammandragningar hos lifmodern. Många andra läke- 

 medel, t. ex. strychnin, digitalis m. fl. och sednast ännu eleclriciteten hafva 

 beprisats såsom verksamma för detta ändamål. Så är det väl äfven med 

 verkan af en större sammandraglighet hos de glatta muskelfibrerna inom 

 andra organer. Man skall troligen vinna en ännu bättre effekt genom 



