182 E. J. Bonsdortf 



yta af 2000 □' *) Lungor, som ännu icke andats, aro hos fostret belägna 

 mot ryggraden, icke fyllande bröstkaviteten, ej heller betäckande sidodelar- 

 ne af hjertat, och utmärkte genom en röd färg, samt köttig konsistens. 

 Under fosterlifvet tilltaga lungornas vigt likformigt, ända intill dess det 

 framfödes, då de efter inträdd respiration hastigt tilltaga. Denna lungor- 

 nes hastigt tilltagande vigt, sedan respiration inträdt, beror, enligt Huschke, 

 på deras fyllande med luft och att de nu innehålla mera blod, dervid han 

 likväl, utan skäl, antager en dynamisk attraktion emellan luften och blodet, 

 såsom orsak till det efter respiration ökade blodlilloppet till lungorna, **) 

 då orsaken härtill är helt och hållet mekanisk. Ty då lungorne, före 

 begynnt respiration, äro belägne bakåt i brösthålan tätt vid ryggraden, äro 

 äfven de till hvardera lungan trängande grenarne af lungarteren bakåt böj- 

 de, så att blodet, som intränger i lungpulsådern, med större lätthet flyter 

 in i den så kallade Botalliska gången, hvilken, utgående från den vinkel 

 som bildas af de båda lungarter grenarne, öfvergår i arcus aortae. Då 

 nu, genom luftens retande inflytande på slemhinnan i mun och näskavi- 

 teteu, en sammandragning, reflekterad genom n. vagns, framkallas i in- 

 spirations musklerne, refbenen härigenom höjas och brösthålans kavitet 

 utvidgas, måste luften, tillfölje af atmosferens tryckning, intränga i lun- 

 gorna, hvilka, inneslutna i den luftloma bröstkaviteten, icke äro utsatta 

 för en sådan tryckning. Genom detta luftens inträngande i lungorna, 

 i öfverensstämmelse med physiska lagar, utvidgas lungblåsorne, så att lun- 

 gorna, sedan luft i desamma inträngt, masta intaga ett större rum. Följ- 

 den häraf är, att desamma höjas från ryggraden, dervid de betäcka hjert- 

 sächen, då den förut anmärkte böjningen af lungpulsådergrenarne upphäf- 

 ves, så att de intaga ett läge i samma höjd med lungpulsåder stammen. 

 Häraf måste den nödvändiga följden blifva, blodets lättare inträngande i 

 hvardera gren af lungarteren, än i den Botalliska gången. Att vid sådant 

 förhållande, sedan respiration inträdt, lungorne måste innehålla mera blod, 

 än förr än inandning ägt rum, är tydligt, likasom att detta förhållande 

 finner en naturlig förklaring enligt mekaniska lagar, tilllölje af lungornas 



*) S. T. v. Sömmerriug vom Itaue des meoschl. Körpers. Neue Ausgabe 5, Bd. Leipzig 



1844 p. 268. 

 **) 1. c. pag. 281. 



