186 JE. J. Bon sdorff 



förmåga, skall utöfva ett bestämmande inflytande på luftens tryckning i 

 lungorne, i förhållande till den yttre atmosferen. Ar således brösthålau 

 utvidgad, så att lungorne icke fylla bröstkaviteten efter fulländad exspira- 

 tion, då lungornas elasticitet icke kan göra sig gällande, är det klart, att den 

 yttre atmosferiska luftens tryck, genom mun och näskaviteten, skall vara 

 öfvervägande det tryck som luften i lungorne är underkastad, hvaraf följer 

 den atmosferiska luftens inträngande vid inspiration, då deremot vid den 

 derpåföljande förminskningen af brösthålans kubikinnehåll, i förening med 

 lungblåsornas elasticitet, luften uti dessa är utsatt för en tryckning, som öf- 

 verskrider den af en Atmosfer. Följden häraf är luftens utträngande 

 från lungorna vid den derpå följande exspiration, för återställande af jem- 

 vigten emellan lufttrycket i lungorna och den yttre atmosft ren. Vid så- 

 dant förhållande utgör brösthålans formförändring ett nödvändigt vilkor för 

 luftens utträngande vid exspiration, och inträngande vid inspiration, då 

 härvid lungornas yta nödvändigt måste vara i beröring med den inre ytan 

 af brösthålan. Vid bröstkavitetens utvidgning minskas luftens spänning i 

 lungorna, dervid, för jemvigtens återställande, luften intränger vid inspira- 

 tion, då deremot, vid brösthålans förminskning, luftens spänning i lungor- 

 na ökas och, för jemvigtens återställande, luften måste uttränga från lungor- 

 na. Hos fullvuxne varar inspiration, nästan lika länge som exspiration, då 

 densamma, hos barn, qvinnor och ålderstigna, varar kortare än exspiration. 

 Vid luftens in- och utträngande höres ett sakta blåsande ljud, som utgör 

 det så kallade normala respirations ljudet, hvilket i pathologiska fall erfar 

 många afvikelser. Denna formförändring af bröstkorgen är, såsom väl be- 

 kant, beroende af sammandragning eller hvila i diaphragma och de musk- 

 ler, som verka förändring i refbenens läge. Såsom väl bekant, hafva ref- 

 beuen ett läge bakifrån och uppifrån, framåt och nedåt, tillfölje hvaraf de 

 muskler som höja refbenen, liktidigt med sammandragning i diaphragma, 

 öka brösthålans kubikinnehåll, då densamma deremot minskas genom de 

 muskler som draga refbenen nedåt, i förening med diaphragmas tillstånd 

 af hvila. Tillfölje af det sätt hvarpå del första refbenet är fästadt vid 

 bröstbenet, genom en broskförening, är detta det minst rörliga af alla refbe- 

 nen, hvarföre detsamma äfven höjes endast vid djup inspiration, då skulder- 

 bladen och den öfre delen af ryggraden fixeras, så att ryggraden härigenom 



