Lungornas vitalkapacitet hos Finnar. 187 



blir rakare. Ehuru Sibson, genom ett mera kompliceradt instrument af 

 honom knl ladt Thoracomether, sökt bestämma bröstkorgens diameter på 

 olika delar af densamma, har jag genom en ganska enkel thoracomether, 

 construerad enligt samma principer som ligga till grund för den vanliga 

 pelvimetern, med den skillnad att skälmarna af cirkeln erhållit samma form 

 som sjette refbenet, med lätthet kunnat bestämma bröstkorgens diametrar 

 och härvid funnit alt, då vid vanlig inspiration den transversella diame- 

 tern, utgörande distansen emellan högsta punkten af sjette refbenet på 

 hvardera sidan, tilltagit endast med en centimeter, att densamma, vid den 

 möjligast djupa inspiration tilltagit med 3 — 3^ någongång med 4 centi- 

 meter. Men om bröstkorgens formförändring utgör ett nödvändigt vilkor 

 för det periodiska förnyandet af luften i lungorna, är det klart att, då den 

 yttre ytan af lungorna såväl vid in- som exspiration måste vara i berö- 

 ring med den inre ytan af bröstkorgen, detta icke skulle vara möjligt om 

 icke lungorna, vid den omvexlaude in- och utandningen, skulle kunna för- 

 ändra läge; ty sålunda uppstår harmonin emellan lungornas form och 

 bröstkorgens beskaffenhet, i alla faser af utvidgning. Det sätt hvarpå lun- 

 gorna äro invecklade i lungsäcken möjliggör äfven lungornas rörelse, hvil- 

 ken, såsom den utmärkte Professor Donders på exsperimental väg visat, 

 sker i tvåfaldig rigtning, nemligen uppifrån från den öfversta spetsen af 

 lungan nedåt, och bakifrån ryggraden framåt, hvilka sålunda kunna anses 

 såsom lungornas tvenne fixa punkter, hvarifrån deras rörelse utgår. Följ- 

 den häraf är, att en likformig spänning i alla lungblåsorna och i förening 

 härmed en likfo-mig tryckning å närgränsande delar, vid de mest olika grader 

 af utvidgning, uppstår, hvilket, såsom Donders så väl uttrycker sig, från 

 mekanisk ståndpunkt utgör idealet. Denna harmoni emellan lungorne och 

 bröstkaviteten har, i den sunda organismen, utvecklat sig i jembredd med 

 dess nutrition, i kraft af sträfvande efter jemvigt i spänning och tryck, hvilket, 

 i sin högsta form, gifver sig tillkänna derigenom, att rummet i bröstkavi- 

 teten helt och hållet 1'ylles af lungorna, med den minsta möjliga spänning 

 i lungblåsorna. flätat följer att hvarje lungblåsa sammandrages och ut- 

 drifver en del af luften, då bröstkaviteten äfven i ringa grad förminskas. 

 Vid lugn inspiration sänkas lungorna icke lägre än till sjette eller sjunde 

 refbenet, då de, vid den djupaste möjliga exspiration, sträcka sig bakåt ända 



