Enare-Lappsla SpriikproJ . 387 



som s/i/, ~ som ds, £ som dshj, och nämnas ets, etshj, esh, eng, 

 eshj, eclslij. 



d\ ?;, z, z börja aldrig något ord och äro b, d, g begynnelse bok- 

 stå iver, sa äro dessa ord, ej höljande till språket utan ifrån fremmande 

 språk lånade. 



När ett hårdare uttal af g och t utmärkes, tecknas de g' och t\ 

 G' har då elt hårdare uttal ån vanliga g; men icke så hårdt som k; t lju- 

 der emellanåt som (///; emellanåt som th. 



Konsonanterne indelas efter organerne af hvilka deras uttal bestäm- 



mes uti 



Strupbokståfver: k, g, g\ j, h, t]. 

 Tuugboksläfyer: t. d, d\ l, n, r, s. 

 Gombokståfver: c, c, z, z. s. 

 Läppbokstäfver: b, p, f, v, m. 

 Konsonant-förändringar. B nyttjas för att förstärka ni, som 

 subma, 1. summa. 



C förbyles med s, som: paccecT, blifva öfver; paasam jag blir öf- 

 ver, ttccad'' söka, uusam jag söker. 



c förbytes med J, som: kceccacV skåda, kosjam jag skådar, koscce 

 ända, koejest i andan. 



d nyttjas för att förslärka n, som: sadne, ord. 



Ii förvexlas med k och v som: pakkud) befalla, paahum jag befal- 

 ler, vahe fel. vave felets. 



p förbytes med v, som: ruappiuV skrapa, ruavum jag skrapar. 

 tt och t förvexlas med ri' eller t, som: kietta hand, kied'a hands, 

 sait te spjut, s ai te spjuts. 



Sta f ning. Lappskan stafvas som finskan: oas-ted 1 köpa, kusk- 

 suor-me långfinger, kos-kes torr. 



Sammandragning. Likasom i finskan förekommer äfven i Enare 

 dialekten en sammandragning af tvenne slafvelser till en. 



Accent. Accenten är på hvarannan stafvelse. År ordet tvåstafvigt, 

 har det mången gång tvenne accenter, en på hvardera stafvelsen, likväl 

 är förra stafvelsens accent starkare än den sednares. 



