Enare- Lappska Sagor. 



503 



taa, mtitt pihtasiidad jeh oaz uh, ou- 

 tal kuo lopcdad'ah muu vältcd' olsad 

 gällisn. Nieida cuoivij: oaz'uh muu 

 kalkunad. Ja alge* pujvtij pihtasiid, 

 ja kuo nieid karvudad'ai, cellii olkin: 

 poad'i muu mield ja soi monain miel- 

 daluvvui merra riddon, ja cellii nicida 

 olkin: oroh tun täst, mun monom 

 siitasam ja tun poad'ch itten toho, 

 ja m i i lep lovves oarpintieva's ja 

 mist lech jec'kestau kämmär ja muu 

 kämmär li vuosmoz vesUir uuvsast 

 oalkis kied'a peldni, ja mii lep out- 

 muodosuh puohah ja out macih ja 

 oht mucedvuot ja nuut out näll, 

 ett" tun jeh äärut, mutt" kale mun 

 tied'etain tunjin. Ja soi ratkudin cum- 

 malucain ja nieida vala cellii: mun 

 mouam vääcin mera mield ja tun 

 miitei kolkah nuut toohod', ja kuo 

 tun vääcah tuo sullui alemus päikan, 

 tie oainah mii siita toun pelln cual- 

 mi. Tie soi ratkuin. Mutt' algan 

 sodai ahhev ja ij tuostaci mera mield 

 vuölked', mutt' vuolki ainuv keclid' 

 ja vuömmasi, ett ij sun vuöjuken 

 ja monai nuut kuo nicida lei ravvim 

 ja fattij nieida kammarstis ja oad'ain 

 senkan. Nieida lei äccasis sardnum, 

 ett vivva itten poata sunjin. Ja muör- 

 se paahuij irges ett, maid äccam 

 paaliuz , tie Iopedad'ah puoh toohod', 

 ja irge lopedad'aij. Ja kuo id'ed so- 

 dai, tie almotij irge vuopasis jur- 



vaatteitansa. Kaksi tytärtä menivät 

 takaisin, mutta yksi jäi alasti itke- 

 iriällä. Nun poika liuuti: sinun vat- 

 teet ovat täällä, mutta vaatteitas e* 

 saa, cnnen kun lupaat minun ottaa 

 itselles mieheksi. Tyttö liuuti: saat 

 minun akakses. Ja poika toi vaat- 

 teita, ja knn tytär vaatetti, sanoi po- 

 jalle: tule minun pcrässä! Ja he me- 

 nivät perätysten mcren rannallc, ja 

 sanoi tyttö pojalle: ole sinä tässä, 

 minä menen talooni ja sinä tule huo- 

 mena sinne, ja me olcmme kymmenen 

 sisarusta ja meillä ovat itsekullakin 

 kamari ja minun kamari on ensim- 

 mäinen porstuan ovesta oikian käden 

 puolella, ja nie olemme yliden-näköi- 

 sot kaikki ja yhden kokoisct ja yksi 

 kauneus ja nun yhden kaltaiset, etta 

 sinä et erota, mutta kyllä minä 

 annan tietää sinulle. Ja he erotes- 

 sa suutelivat ja tytär vielä sanoi: mi- 

 nä menen kävelemään merta myöten 

 ja sinä myös pidät nun tehdä, ja kuin 

 sinä kävelet tuon saaren ylempään 

 paikkaan nun näet meidän talon 

 tuolla puolen salinen. Nun he er- 

 kausivat. Mutta pojalle syntyi ikävä 

 ja ei tohtisi merta myöten kulkea, 

 mutta kulla ainakin koettelemaan ja 

 huomaitsi, että ei hän vajonnutkaan 

 ja meni nun kuin tyttö oli neuvo- 

 nut ja sautti tyttären kamaristansa 

 ja panit maata sänkyyn. Tyttö oli 



