552 Gabk. Geitlin 



betalning eller sold fordrade krigaren aldrig, han lefde på egen kost och 

 var färdig att nar som helst uppoffra lif och lefverne för "Allah, den ende, 

 den evige, och för Muhammed Allahs profet" *). Klialilen sjelf föregick 

 sitt folk med exemplet af eulhusiasm för sin sak och enkelhet i seder. 

 Han lefde icke annorlunda än åen ringaste af hans undersåler — Denna 

 stål-ålder kau i sjelfa verket anses för Muhamedauernes gyllene ålder, 

 hvilken aftog alldeles i samma förhållande som guld och silfver gjorde sin 

 makt bland dem gällande. Också halva de följande khalilerue, af Umaija- 

 diska dynaslien, aldrig tillvunnit sig de egentlige Araberues vördnad och 

 tillgifvenhel; Muhammeds och' si 'lis slägl och ellerkommaude ansågos all- 

 tid af dem såsom egentligen berättigade till khalifatets thron, Umaljadérna 

 deremot såsom usurpatorer och auli-khalifer. 



Khalifen Othman hade till ståthållare i Syrien insatt flh/auijah, 

 ehuru denne hörde till en mot Muhammeds hela slä«l fientligt sinnad fa- 

 milj, den Vmaijadiska; följden häraf blef att Muavijah, sedan AU blifvit 

 mördad, uppsvingade sig på thronen, genomdref thronlöljdens ärftlighet 

 och gjorde sitt residens Damaskus till hela khalifatets hufvudslad i stället 

 för Medinah, som varit de förste khalifernas säte. — Den Umaijadiska dy- 

 nastien utsträckte ytterligare sitt välde öfver Mawarnunahr (det som är 

 bakom floden d. v. s. Transoxauien), nordvestra Afrika (Meghreb) 

 och Spanien (sll-Andalus'), oberäknadt några erölringar i Indien. 



I nittio år, d. v. s. ända till år 1 32 efter hig',a**) ~ 750 e. Chr., 

 herrskade 15 regenter af Umaijadi-ka dynaslien öfver det muhammedanska 

 riket; men med den ökade makt och rikedom, som de ofantliga eröfrin- 

 garna medförde, inkom äfven öfverflöd, prakt och slöseri . Sedernas en- 

 kelhet försvann, hofhållningeu, som under de förste khaliferne hade varit 

 den tarfiigaste, blef kostsam och lysande, trosarmeerna, hvilka förut lefvat 

 på egen kost, förvandlades till lejda härar som fordrade full valuta i guld 

 och silfver — Anda till den sjetle Umaijaden, ' .,'bdulmelik, Merväns son 

 (ifr. år 65 till 86 eller 684 till 705), hjelpte man sig fram med grekiskt 

 och persiskt guld- och silfvermynt. Det persiska silfvermyntet läto dock 



*) Dessa ord, som utgöra kärnan af den muhammedanska trosbekännelsen, iu logos se- 

 dermera äfven på alla mynt- 

 **) läs: hidschra. 



