Om ett gammalt Kufiskt mynt. 553 



några bland khalifernes ståthållare i Persien såtillvida förändra, att på 



dessa silverpenningar, ungefär af ett 2.Ï kopek styckes itorlek, hvilkas åt- 



sida framställde bröst-bilden af en man med bevingad hiifvndprydnad, och 



frånsidan några Zoroastriska emblemer, såsom ett altare med offereld och 



tvenne på hvardera sidan deraf stående väktare, anbragtes dels med pehlëwî- tOA^Àà 



(gammal-persiska) dels med kufiska eller arabiska karaktärer icke blott si>**5*^ 



ståthållarens namn utan ock hela formler ur 'al kur'ân, såsom t. ex. al- t 



Hegag ben jusuf (ståthållarens i Irak och Khoräsän namn) samt in mar- < R A î§ Y 



gine: bisniillâhi la ilaha illa atlähu wa hduhii warnu /lainmedun rasul- 

 ullåhi *), "d. ä. i Allahs namn. Det finnes ingen Gud utom Allah den ende, 

 och Muhammed är hans apostel." Dessa pehlevî-mynt och numi bilingues 

 utgöra öfvergången till rent kufiska, bildlösa myn?, och gå tillbaka, så myc- 

 ket man hittils vet, anda till higras år 52 **). Äfven finnas exemplar af 



3&»\ ££4Si<*» 



*) Sä ulfalas de arabiska orden efter den gamla, påkallade lärda Arabiskans gramma- 

 tik. Enligt det nu lefvande, moderna arabiska språket, som bortnött eller bortka- 

 stat de mindre nödiga slutvokalerua, heter det: la ilah illa Allah, umu'hammed 

 resul Allah, hvilket onekligen klingar bättre. — Med anledning af denna företeelse 

 i arabiskan, som i delta hänseende i flere andra språk har silt molslycke, (ar jagmig 

 friheten upprepa den förmodan, hvilken jag äfven förut [Hypomnemata in fennicam 

 coditis sacti uersionem, pag. 17) yttrat, att neml. för värt finska språk, förr eller sed- 

 nare. den tid måste inträffa, dä man skall borllemna en del af de långsläpiga andel- 

 ser. hvilka nu anses utgöra en utmärkande pryduad för elt rent och klassiskt finskt 

 spräk. 

 **) S tic kel, das Grossherzogl. Orientalische Münzcabinet zu Jena, Lpzg 1845, pag. 3. 

 — Länge ansåg sjelfva Frœhn, den orientaliska numismatikens utmärktasle koryfé, 

 ett stort antal persiska silfvermynt med både pehlevf och kufisk skrift, dem han be- 

 nämnde Arabische Chosroen- Münzen, och af hvilka flere äro beskrifna i hans Recen- 

 sio numorum Muhammed, Academiœ Petropol.y. 1 — 6, höra till Umaijadiska perioden 

 före år 76, men i ett sednare utgifvet arbete: Die Münzen der Chane vom Ulus 

 Dschutschis (St Plbrg 1832) pag. 63, 64, har Frsehn visat, att dessa såkallade 

 Chosrou-mynt datera sig frän en mycket sednare tid och tillhöra några smä 

 Furstar (Ispehbedi) hvilka under Sasanidernas tid voro ståthållare i Taberistan och 

 andra söder om Kaspiska hafvet belägna provinser, men efter Persiens underkuf- 

 vande af Araberna, gjorde sig sjelfständiga och läto slå mynt i sitt namn blott med 

 bifogande af khalifens ståthållares i Persien namn. Ett närmare utredande af detta 

 förhållande hoppades Frshn att nägongäng, när de hittills oläsliga pehlevi inskrif- 

 terna kunde tydas, skulle inträffa; och delta hopp slog ej felt. Redan ander Fraebns 



70 



