580 A. E. Arpp e 



mineralniassor af elt mera fremmande utseende, hvilka också efter de un- 

 dersökningar å dem büfvit utförda visat sig utgöra egendomliga föreningar. 

 Under de efterföljande numrorna 38 — 42 skall jag närmare redogöra för 

 de vid Lapikko förekommande mineralierna, så vidi de hunnit å univer- 

 sitetets laboratorium blifva undersökta. 



38. Metaxoït. Med denna benämning har jag betecknat ett vid 

 ifrågavarande ställe i betydlig mängd funnet mineral, hvilket så nära öf- 

 verensstämmer med Breithaupts Metaxit, alt beskrifuingen härå i de flesta 

 afseenden äfven träftar in på det nya Lupikkomineralet. Det bildar dels 

 krystalliuiska, lätt hopfogade, klotlika eller skarpkanliga aggregaler, hvilkas 

 individer äro lätt förenade och s trål likt divergera från en gemensam me- 

 delpunkt, eller också förekommer det i täta, skenbart amorfa massor, på 

 hvilka den klotlika afsöndringen dock rätt ofta är ganska tydlig. Spec. 

 v. = 2,58 — 2,61. Färgen är svagt grönaktigt blå till nära hvitj glansen 

 hos den kryslalliniska varieteten svag stdenglans, hos den täta matt; hård- 

 heten betydligt mindre än kalkspatens, större än gipsens; brottet jemnt — 

 jordartadt; häftar svagt vid tungan och har stark lerlukt. — Upphettadt 

 för sig blir det ljustrostgult och afger vatten; med borax och fosforsalt 

 visar det vid blåsrörsprof jernets reaktioner; koboltlösningen frambringar 

 ej någon tydlig färg. Sönderdelas af syror ofullständigt. Vid de trenne 

 analyser af metaxoit, jag går att meddela, bör jag anmärka, det till de två 

 första, utförda af h:r G. Asp, användes såsom material den krystalliserade 

 varieteten i så rena stycken, som möjligt; hvaremot den tredje analysen, 

 utförd af h:r C. G. Hallsten, är gjord på den täta varieteten; genom 

 särskilda försök ådagalades, att metaxoiten är alldeles fri från alkalier och 

 de metaller, som ur sur lösning med svalvelväte kunna utfällas; kiselsyran 

 bestämdes efter mineralets sammansmältning med kolsyradt kali-natron 

 (erhållet genom förbränning af seigneltessalt) och den åtskilda kiselsyrans 

 omsmältning på samma sätt (ett förfarande, som onekligen är det lämp- 

 ligaste för att erhålla kiselsyran fullkomligt ren); kalkjorden beräknades 

 eller glödgning af det oxalsyrade saltet, jernoxiden och lerjorden åtskildes 

 genom kaustikt nairon, sedan jernoxiden först blifvit reducerad till oxidul; 

 lerjorden utfälldes med koisyrad, jernoxiden med bernsiensyiad ammoniak, 



