588 A. E. A RPPE 



Unes of Minercdogy beskrifvit detta mineral på tvenne skilda stallen och 

 under olika namn. Afven i Ra m mel s bergs Handwörterbuch finner 

 man samma mineral omtaladt både under Cordierit och Fahlimit, i dess 

 Handb. der Dlineralchemie deremot anföres BonsdorlTilen under Fahlunil 

 h varifrån den val ej vidare behöfver skiljas. 



45. Analys aj Tantalit från Sulculaby i Tammela. Till Fin- 

 lands anmärkningsvärdaste mineralier höra onekligen tantaliterna eller de 

 som blifvil såsom tantalsyrade föreningar uppgifna; ty utom det, att 

 de på jordytan äro ganska sällsynta och ingenstädes i större mängd an- 

 träJFas, halva de mer än en gång ådragit sig kemisters och mineralogers 

 särskilda uppmärksamhet: första gången i början af detta århundrade, då 

 Ekeberg i dem uppläckte den nya metall, som han benämnde tantalum, 

 en annan gång, 1844, då H. Rose bevisade, alt man under namnet tan- 

 talsyra sammanfört tvenne olika kroppar, som ej kunde hänföras till sam- 

 ma radikal och sednast under sisll. år, med anledning af von Robells 

 uppgift, att vid Tammela en tantalitart förekommer, hvars egentliga vigt 

 icke är högre än 5,34, och som skulle innehålla en egen metallsyra, som 

 erhållit namnet diansyra. Med afseende å denna uppgift vågar jag dock 

 uttala den förmodan, att densamma torde bero på något misstag, då aldrig 

 ännu tantaliter med så låg spec. vigt blifvil anträffade, hvarken i Tammela 

 eller annorstädes; sannolikt liar här en förvexling med något annat mine- 

 ral (euxenit?) egt rum. Utom Ekebergs och Roses undersökningar 

 hafva åtskilliga andra rörande de finska tantaliterna blifvit offentliggjorda. 

 Äldre mineraloger, bland dem Gadd, betraktade dessa genom deras mörka 

 färg och höga spec. vigt lätt igenkänliga mineralier lör tennlialliga grana- 

 ter; efter en närmare undersökning trodde dock Gadd dem beslå afwol- 

 fram med en liten inblandning af jern och brunsten; äfven Klapproth 

 sysselsatte sig med de finska tantaliterna, för livilkas noggrannare känne- 

 dom man i främsta rummet haft alt tacka Berzelii och statsrådet Nor- 

 denskiölds arbeten. Redan år 1820 meddelade statsrådet i dess "Bidrag 

 till närmare kännedom af Finlands Mineralogi och Geognosi" en beskrif- 

 liing öfver Kimito tanlalitbrolt och redogjorde i första Tornen af dessa 

 Akter för tantalitens förekommande i Finland i allmänhet, hvilken af- 



