iiare år hörde inan den åldrige med förnöjelse tala om ett föredrag, hvil- 

 ket han inom detta kotteri hållit öfver Schiller, och hvari han, med 

 ungdomens hänförelse, tilldelade denne första rummet ibland alla verldens 

 skalder. Ibland dem, med hvilka han sålunda tidigt kom i beröring, näm- 

 nas Atterbom, Palmblad, Hammarsköld, Geijer. Såsom sina 

 närmaste vänner omtalade han ofta ännu under sina senaste år sedermera 

 biskopen på Gottland Karl Er. Hallström, prosten Kinnander, lega- 

 tionspredikanten i Konstantinopel, slutligen domprosten Lidman, h vilken 

 skriftligen meddelade Lagus underrättelser om sina resor i Orienten, i synner- 

 het Aegypten, samt den som fornforskare bekante kammarjunUaren 

 Leonh. Ferd. Rääf, rned h vilken skriftvexlingen inpå de senare åren 

 fortsattes. Då jag en afton under vintern 1858 besökte den gamle, fann 

 jag honom sysselsatt, att öppna ett pakelt, hvilket, till hans stora förnöjelse, 

 innehöll en beskickning ifrån kammarjunkaren; dennes nyss förut utkom- 

 na beskritning öfver Ydre härad. Den afton upptogs af berättelser om 

 det glada ungdomslifvet i Sverige, de värderade vänner han ännu hade 

 der, och de många, som redan gått hädan. 



Om den nära förbindelse, hvari Lagus sålunda stod med sin tids 

 yppersta vid Upsala högskola, på ena sidan vittnar om det erkännande han 

 af sin omgifning velat förskaffa sig, måste det å den andra vara för ho- 

 nom en kraftig uppmaning, att med nit och alfvar vinlägga sig om för- 

 kofran och fortskridande i andelig utveckling. Studierna bedrefvos också 

 i tvänne fakulteter, den filosofiska och juridiska; väl en lång rad af år, 

 ända till 1812, men derjetnte med den framgång, att han nästan samtidigt 

 kunde prestera examina rigorösa i dem begge. Filosofie och juris kandi- 

 dat examina tog han begge 1811, promoverades till magister 1812, och under- 

 gick än samma år i December juris licentiat examen. Doktorshatten till- 

 föll honom sedan vid promotionen 1818. 1 de filosofiska disciplinerna hade 

 han, ulöfver språken, i synnerhet sysselsatt sig med historien; hans håg för 

 häfdaforskning synes tidigt blifvit väckt. I filosofien tyckes Höyer varit 

 hans lärare, om hvars stora förmåga han alltid med utmärkt aktning ytt- 

 rade sig, ehuru han för öfiigt icke delade hans politiska åsigter. Utöfver 

 Tyskan ingingo äfven Europas öfrige kulturspråk, Engelskan och Franskan 

 i omfånget af hans studier; det sistnämnda talade han i sina yngre dagar 



