med lätthet. Under sin vistelse i Upsala utsågs Lagus till kurator forden 

 finska nationen. Ibland de Finnar, hvilka då derstädes idkade studier, och 

 således konnno i beröring med Lagus, befann sig ock en samtidigt med ho- 

 nom hädangången man, som var bestämd att en gång i vårt land intaga 

 en af de mest framstående platser, verkelige geheimerådet, baron von 

 H a ar t man. Äfven en annan finsk man, som sedermera vann intrade i 

 Finlands senat, statsrådet Pipping, studerade då i Upsala. 



Det var dock icke endast den trånga studerkammaren, som qvar- 

 höll Lagus i Sverige; det var icke endast ur böcker han ville lära kanna 

 verldeu och dess förhållanden. Det anslag fadren honom beviljat, och, 

 efter dennes år 1806 inträffade död, ett icke obetydligt arf, satte honom i 

 tillfälle, att deltaga i verldslifvet, hvilket den lillige ynglingen med begär- 

 liohet omfattade. Den förmöeiie Finnen saknade icke kamrater, beredde 

 att med honom dela lifvets fröjder. Åfven denna lifvets skola genomgick 

 Lagus, förstod dock att undvika de klippor, som leda till fördert'. Verlds- 

 och menniskokännedom blefvo frukten. 



Undertiden hade Finlands skiljsmessa ifrån Sverige inträffat. Lagus 

 tvekade icke att till fosterbygden återvända, ehuru tillfälle icke saknats, att 

 på hinsidan hafvet vinna bergning och gagnelig verksamhet. Vid Abo 

 universitet bereddes honom beggedera, då han 1813 blef adjunkt i kame- 

 ral- och handelslagfarenheten. Ofelbart var Lagus en af de mest fram- 

 stående unge män, hvilka, efter universitetets utvidgning genom 1811 års 

 stat, såsom lärare vid detsamma vunno inträde. Att han som sådan var 

 ansedd, bevises äfven deraf att en af landets mest betydande och inflytelse- 

 rika män, biskopen och prokanslern, sedermera erkebiskop Tengström 

 upptog honom inom sin famille. Ar 1S16 ingick han äktenskap med den- 

 nes dotter, fröken Hedvig Maria af Tengslröm. 



Allt sedan 1813 tillhörde Lagus i fyratiofem år såsom lärare uni- 

 versitetet och dess juridiska fakultet, bestridde redan som adjunkt profes- 

 sors embête ifrån 1815 — 1818, vårterminen 1819, äfvensom höstlerminerne 

 1822 och 1823, hvarpå han den 27 December sistnämnde år befordrades 

 till professor i allmän lagfarenhet och år 1852, till följe af då inträffad 

 ny fördelning af fakultetens vetenskapsgrenar, opterade professionen i ci- 

 vil lagfar-enhet och romersk rätt, intill dess han, tolf år sednare än han 



