ilande af orsaken för hans långa qvarstannande vid universitetet vore den 

 tro, att penningen varit det bestämmande motivet, och förtjenar ingen ve- 

 derläggning. Ty det vet hvar man, att det icke är vid universitetet, der 

 kapitaler samlas. Också vederlägges misstanken om egennytta af den rin- 

 ga qvarlåtenskap han efterlemnade, och den aflidnes handlingssätt i öfrigt. 

 Då Åbo brand, år 1827, förstörde hela hans egendom i löst och fast, me- 

 dan skulder qvarstodo, hade han, likasom mången annan, kunnat cédera 

 bonis, "men, sade han, dertill var jag för stolt." Han brukade ock citera 

 Alexanders ord: "memini me non esse mercatorem;" jag vet mig icke 

 vara krämare. 



Den afiidne var en man med lifliga känslor, med fasta och bestäm- 

 da grundsatser; den åsigt han en gång fattat förfäktade han oryggeligen, 

 om ock mot ett helt kollegium. Consistorii Academici protokoller inne- 

 hålla, i synnerhet ifrån hans yngre år, ett icke obetydligt antal andra- 

 genden och reservationer, der han stod solus in voto, och hände det någon 

 gång, att en senare erfarenhet bekräftade riktigheten af hans åsjgt, ihågkom 

 han det granneligen ännu många år senare, och underlät ej att derom 

 påminna. Vota ponderantur, brukade han säga, non numerantur; icke rö- 

 sternes mängd, utan deras vigt ville han hafva beräknad. Medan han för- 

 svarade sina åsigter, kunde det väl under diskussionens fortgång hända, 

 att känslans hflighet framkallade en skärpa i hans uppträdande, som icke 

 undgick att väcka ovilja och ådraga honom ovänskap. Följden blef att 

 åfven hans obestridliga förtjenster icke sällan underkändes. Att jemka, att 

 komponera stridiga meningar, var aldrig hans sak. Till sina medborger- 

 liga och politiska grundsatser var Lagus konservativ; för det i stat och 

 samhälle beståndande hyste han orubbelig vördnad. Icke så, som skulle 

 icke äfven han, liksom hvarje tänkande man, funnit gagnet och nödvän- 

 digheten af utveckling och framåtskridande i samhällsskick och institutio- 

 ner; men då borde väckelsen till dem utgå ifrån dertill af gammalt berät- 

 tigade organer och auktoriteter. Projekter och planer utgångna från an- 

 nat håll misstrodde han; nyhetsmaken var honom en styggelse. Det 

 vill synas, som skulle dessa grundsatser tidigt hos honom hafva rotfästat 

 sig, och icke varit en följd af den naturliga utvecklingen, då den till åren 

 komne mannen funnit illusionerna af många ungdomsplaner, haltlösheten 



