och overkställbarheten af många ynglingadrömniar, och noga pröfvar hvarje 

 nytt, innan han erkänner det för godt. Möjligen hade de under hans ti- 

 digare unsdom inträffade stora verldshändelserne, hvilkas våldsamma ut- 

 brott ryktet spridde ibland folken, medan deras välgörande följder först 

 senare hunno utveckla sig, framkallat denna afvoghet emot all extra verlds- 

 förbättriug; helst i det hem, der han uppvexte, den gamla ordningen och 

 Subordinationen tyckas varit strängt bibehållna, och t. ex. adjuukterne me- 

 dan de samtalade med Herr Doktorn, fingo stå vid dörru. 1 dessa åsigter 

 bestyrktes han genom senare erfarenhet. Med djup indignatiou hörde man 

 honom ännu på seuare år omtala, hurusom, dagen efter det sorglige Fer- 

 senska mordet i Stockholm, der den råa massan öfvade sitt hat och raseri 

 mot en af Sveriges utmärktaste magnater, sedan underrättelsen derom hun- 

 nit till Upsala, källare och värdshus fylldes, skålar druckos och bålar töm- 

 des, för att fira en så lysande akt af folkrättvisa. Misstaget, att, för 

 missbrukens skull, förc'ömma sjelfva saken, behöfver ej påpekas. Sanno- 

 likt är dock att dessa ungdomsintryck lagt grunden till hans åsigter. Här- 

 till kom ännu en annan inverkande orsak. Då fornforskning tidigt blifvit 

 hans älsklingsstudium, hade derigenom en vördnad, en pietet för det fram- 

 farna utbildat sig, som gjorde det för honom svårt, om icke omöjligt att 

 opartiskt bedömma den nya tidens, icke sällan emot den förflutna fiendtliga, 

 sträfvanden och syften. I visst afseende blef derlöre den nya tiden för 

 honom alltid fremmande, likasom han för den. Detta torde äfven varit 

 skälet att han, ehuru otröttligt sysselsatt med Finlands forntids förhållanden, 

 aldris tos inträde i det samfund, hvars ändamål företrädesvis var den fo- 

 sterländska litteraturens bearbetande. Det vore dock icke endast ett miss- 

 tag, det vore en orättvisa mot hans minne, om man beskylde honom för 

 afvoghet, eller ens likgiltighet mot denna litteratur. Då för en hop af år 

 sedan några finska naturskalder besökte Helsingfors, voro de i Lagi hus 

 synnerligen väl upptagne; med den bekante finska bibliognosten Pohto 

 stod han i mycken beröring, och denne hade någon gång, under sin vi- 

 stelse i Helsingfors, trvarter hos Lagus. Han riktade den finska litteratu- 

 ren med Ljungo Thomae's öfversättning af Kristofers Lagbok och Stads- 

 lagen, hvilka sedan Karl IX:s tid legat i manuskript, och hvilka han, på 

 vetenskaps-societelens bekostnad, utgaf, ihopbragte en mängd malerialier till 



