upplysande af den finska laglitteraturen, och öfverdrog åt sina efterkomman- 

 de, att draga försorg om deras bearbetning. Sin äldste son afsände han 

 1838 till Savolax och Karelen, alt inhemta landets språk; några år sednare 

 afsåudes den andra i ordningen för samma ändamål. Ralevala hade han 

 läst, kände dess innehåll och åberopade det i sina historiska undersöknin- 

 gar. Hans åsigt om det finska litteratur-sällskapels slräfvanden torde varit, 

 att en sjelfständig inhemsk och ifrån den skandinaviska oberoende kultur- 

 utveckling vore omöjlig, knapt önskvärd. — Dessa den hädangångnes prin- 

 ciper, hvilka han icke skydde att öppet, någon gång med skärpa, uttala, 

 hade den följd, som alltid inträffar, enär någon har det politiska mod, att 

 bekänna åsigter, stridande emot de i allmänhet vidtagna, för tiden hos 

 mängden lådande, att det man kallar popularitet mindre föll på hans lott. 

 Väl satte han värde på kännares omdömen om hans litterära verksamhet; 

 då man om en af hans skrifter läste i Frey: "hans namn är en borgen 

 för arbetets duglighet," eller då Wie seigren, vid ett outredt historiskt 

 förhållande i biografiskt lexikon yttrar: "detta har icke ens Lagus lyckats 

 utreda," skydde han icke att deröfver yttra fägnad. Likaså skattade han de 

 af honom aktades tillgifvenhet och bifall högt, men för den stora massans 

 opinion, som dagen tar och dagen ger, tycktes han vara likgiltig. "Opi- 

 nionum commenta dies delet," var hans ofta upprepade lalesätt. Han hop- 

 pades ju att i sina verk fortlefva, sedan dagens opinioner tystnat. 



Kanslirådet Lagus inträdde 1823 såsom ledamot i den kommission, 

 hvilken hade att für universitetet uppgöra nya konstitutioner, och fick sig 

 den del som angick Jurisdiktionen och exekutionsverket till bearbetning 

 och föredragning ombetrodd. För detta ändamål studerade han univer- 

 sitetets historia ur källorna, genomgick hela dess archiv, såsom en 

 diger samling afskrifter och excepter ur detta archiv, utgjörande sju 

 qvartband, bevittnar. Lagus var af den åsigt och föreslog, att den 

 domsrätt universitetet, och dess såkallade consistorium minus, dittills ut- 

 öfvat öfver alla i närmare eller fjermare förhållande till delsamma 

 stående personer, icke blott lärare, tjenstemän och studerande , utan 

 jemväl boktryckare, bokhandlare, apothekare och deras biträden, öfver 

 vaktmästare, vaklkarlar , bokbindare och boktryckeri-konslförvandter , 



l 



