att vid sig kunna fästa en man med de grundliga studier och den för vå- 

 ra förhållanden ovanliga kännedom af analysens hemligheter, som den 

 unge af Schulten redan då förvärfvat sig, och hvaraf han snart visade 

 talrika prof. Omedelbart efter det han ingått vid Åbo akademi, utgal han 

 redan första delen af en latinsk dissertation, deri han gruudliot och full- 

 ständigt utvecklade läran om kroppars rörelse i ett motstående medium, 

 och i stöd af hvilket spécimen han ansökte venia docendi om hösten 1815. 

 Vid samma tid ansöktes enahanda lärarebefattning af den redan dä 

 utmärkte, sedermera så olycklige W albeck. Båda voro de i hög grad 

 hoppgifvande unge män, Schulten 21, Walbeck 22 år; båda egnade 

 de sig med berömvärd Hit och ädel täflan åt samma vetenskap, Wa Ib eck 

 med mera håg för mathematikens praktiska tillämpningar, Schulten å 

 sin sida med förkärlek omfattande de rent theoretiska spekulationerna. Det 

 var derföre naturligt, alt det akademiska konsistorium skulle in amplissima 

 forma rekommendera hvardera till erhållande af docentur; blott i en punkt 

 voro meuingarne något delade, nemligen i frågan om hvilkendera af dem 

 som borde erhålla ancienuitet framför den andra. Ehuru obetydlig denna 

 fråga än var, synes den dock hafva framkallat en liflig diskussion, i det 

 några gåfvo företräde åt W albeck, andra deremot ansågo frågon böra 

 hänskjutas till Kanslers bepröfvande. Ur det yttrande, som prof. Häll- 

 ström vid detta tillfälle afgaf och som linnes förvaradt i Konsistorii pro- 

 tokoll för den lö Febr. 1816, tillåter jag mig anföra nedanstående utdrag, 

 emedan det synes mig i hög grad betecknande för det sätt, hvarpå denne i 

 öfrigt så utmärkte vetenskapsman uppfattade mathematikens värde och be- 

 tydelse. Sedan nemligen professoren gjort konsistorium uppmärksamt på, 

 hurusom de af Mag. W albeck utgifna arbeten buro stämpeln af en be- 

 römlig syftning åt det praktiskt nyttiga, "utom hvilken färdigheten i de 

 sublimaste theorier är ett dödt kapital", tillade han: "Ehuru de af W al- 

 beck hittills valda praktiska ämnen ej fordrat eller tillåtit något särdeles 

 bruk af den s. k. sublimare mathematiken, hvilken till sitt inre är för 

 kännare en methodlära och till sitt yttre för mängden ett imponerande 

 skimmer, kan äfven jag efter förvärfvad kännedom om Walbecks för 

 dess år ovanliga" färdighet och vana vid all calcul (hvaraf välgörande 

 följder spridt sig till den studerande ungdomen, hvilken i så stor mängd. 



