71 



lem hans lorte Beskrivelse, og- den, som vi nu begynde, skal paa deres 

 Sted blive bemærkede. 



Vaagmærens stærkt sammentrykte eller sværdformige Legeme behol- 

 der i mere end den halve Deel af sin hele Længde, eller ved dette 

 Exemplar fra Nakken til elleve Tommer foran Hvirvelstöttens Haleende, 

 med forholdsviis ringe Afvigelse den samme Höide, da i begge Ender 

 af dette Stykke Hoiden kun er en syvende Deel lavere end den er omtrent 

 i Midten af samme, hvor Legemets störste Höide falder. Allerede derved 

 adskiller den sig fra tvende Arter fra Middelhavet med flere end 160 

 Straaler i Rygfinnerne, i Folge de Höidemaal, som Hr. Valenciennes 

 angiver for disse, nemlig fra Traclujpterus Falx og fra Tr. Iris, som 

 ogsaa den givne Afbildning af sidste viser. Hos disse to Arter falder 

 den störste Höide ved eller i Nærheden af Nakken, hvorfra den efter- 

 haanden aftager meer eller mindre hurtigen indtil Halefinnen. Med 

 Hensyn paa Trachijpt. Leiopterus blive vi i Uvished, da Forfatteren 

 ingen Höidemaal anförer; dog siger han paa et andet Sted, at denne 

 Art har en langt tyndere Hale end Voymarus. 



Hoved og Krop ere sölvblanke, og deres lange glindsende Flade 

 afbrydes blot ved Hovedets graasorte Profil fortil og ved tvende mörke, 

 aflange, skraatliggende Pletter paa Siden, imedens den fra Oven næsten i 

 den hele Længde indfattes af den höiröde Rygfinne, og af den paa Halens 

 Ende som et trekantet Segl opretstaaende Halefinne. Sölvglandsen hid- 

 rörer fra et tyndt Lag af Overhud, der synes omtrent af samme Be- 

 skaffenhed som det sölvgliudsende Overtræk paa Bughinden hos flere 

 Fiske. Spor til Skjæl har jeg ikke fundet. Under det glindsende Over- 

 træk er Huden ved fordybede Linier, som krydse sig netformigt, 

 afdeelt i meget smaae flade, snart runde, snart kantede Ophöininger, saa- 

 ledes som det sees paa Nakken af det Tab. II Fig. 1 i naturlig Stör- 

 reise aftegnede Hoved. Nedad mod Bugranden og især paa begge Sider 



