73 



dette Sted, eller fem Gange i störste Höide; hvor derimod denne sidste 

 falder, der er Tykkelsen kun en tiende Deel af samme. Tykkelsen aftager 

 indtil Halens smalere Deel. Kroppen er tykkest i Regionen af Sidelinien 

 og bliver tyndere og- tyndere imod Ryg- og Rugprofilet, især imod det 

 forste saa tyndt som Rladet af en Rordkniv, hvorved saavel Hvirvlernes 

 oprette Torne, som de imellem dem liggende Stöttebeen for Straalerne 

 i Rygfinnen blive i deres Omrids kjendelige paa den tynde Huds 

 Overflade. 



Hovedet, maalt fra 3Iundspidsen til bagerste Rand af Gjællelaaget, 

 afsættes syv og en fjerdedecl Gang i Totallængden. Dets Længde er saa- 

 Iedes næsten ligesaa stor som dets Höide i Nakkeregionen. Den nederste 

 Rand eller Sfruberanden danner en convex, fortil opadstigende Rue, som 

 i Mundaabniugen studer sammen med det lige fremad, og kun svagt sig 

 sænkende Pandeprofil; derved bliver Underkjæven ved lukket Mund 

 stærkt opadstigende, og Mundaabningen vender opad (os superiun). 

 IXaar Underkjæven synker ned i en horizontal Stilling, fremskydes Over- 

 kjæven meget stærkt, og bliver da noget længere end Underkjæven. 

 Overkjævens Fremskydning ved 31undens Aabning er ogsaa hos denne 

 Art meget stærk, og udgjör næsten en Sjettedeel af Hovedets Længde. 

 Vi bemærke som noget usædvanligt, at det hele bladformige Over- 

 kjævebeen fülger med det sig udskydende Mellemkjævebeen*), da hiint 

 hos denne Fiskeart kun er befæstet til dettes ligeledes bladformige per- 

 pendikulaire Stykke og til sammes horizontale stilkformige Pandeforlæn- 

 gelse, og ikke til Plovskjærbenet, og til den paa samme sig articulerende 

 Forende af Ganebenene, som ellers er Tilfældet hos de fleste Fiske, 

 selv hos dem med fremskydelig Mund, hvorfor Overkjævebenet hos 

 disse, naar Munden skyder sig frem, vedbliver at være befæstet til de 



•) See Tab. II. Fig. I. 



Vid. Scl. naturvid, oij mathem. Afli. VII Ifcct, R 



