184 



Finner, men aftrækkes Huden, finder man, at den indeslutter tvende, 

 meget tynde, ganske tæt til hinanden liggende ledede Straaler, der lobe 

 ud i en næsten haarforinig Spids. Hele Straalens Længde er ti Linier, 

 som er noget mere end Hovedets halve Længde. 



Brystfinnerne sidde ubetydeligt nærmere til Bugprofilet end til 

 Ryggen. Da Mellemhaandsbeneue ere noget længere end sædvanligt, 

 synes Straalerne at staae paa en kort og bred Arm. Finnerne ere i 

 udspændt Tilstand meget brede, dog mere formedelst det store Antal 

 af Straaler, af hvilke man tæller en og tredive i hver Finne, end forme- 

 delst disses Förlighed og den imellem dem liggende Huds Vidde. De 

 meget tynde Straaler ere tydeligt ledede, og de længste ere delte indtil 

 31idten. Finnens Form, for saa vidt den er afhængig af de paa hin- 

 anden folgende Straalers relative Længde, vil fremgaae af folgende 

 Maal: den forste eller överste Straale og den næstsidste eller tredivte 

 ere omtrent lige store, og tre og en halv Linie lange; den syvende og 

 den tre og tyvende Straale have en Længde af omtrent otte og en halv 

 Linie, og endelig er den sextende og den syttende, som ere de længste, 

 tolv Linier lange. De mellemliggende Straaler tiltage eller aftage i 

 Længden i lige Forbold. Den udbredte Finne vil saaledes have et 

 slumpt-ægformigt Omrids. Denne Form, saavel som ogsaa Straaleantallet, 

 er meget forskjelligt fra det, som vi træffe bos Berglaxen (Macrurus) 

 og bos de Slægter af Gadus Lin., som have tre Rygfinner; derimod 

 bliver Formen af Finnen mere svarende til den, som forekommer hos de 

 övrige Torskeslægter, som Molva, Motella, Brosme, og især Raniceps. 

 Med Sliimfiskenes Brystfinner er Ligheden i Formen endnu större, men 

 ogsaa her er Antallet af Straalerne ringere, thi selv hos Lycodes tæller 

 man kun indtil tyve Straaler. 



Ryg- og Gadborfinnen lobe sammen i Enden af Halen og omgive 

 denne med Straaler, men som ikke afsondre sig fra hines i en selvstændig 

 Halefinne. 



