556 



med et rödt olieagtigt Farvestof og staae med deres spidse Udförings- 

 gange ud igjennem Huden. 



Ved Halespidsen ere disse Piginentsæhke (Fig. 27) ikke alene 

 hyppigst, nien ogsaa störst. Maalt med det Schieckske Mikrometer 

 (hvormed jeg overhovedet har gjort alle de mindre Udmaalinger, der 

 ere angivne i denne Afhandling), er deres Længde her 0,0o0 y// — 0,085'"; 

 deres Brede 0,050"/ — 0,0i0'". De have ganske Formen af Sække, 

 hvis ene spidse Ende sidder fast i Huden , men hvis övrige Deel sidder 

 i det underliggende Cellevæv. I Midten har hver Sæk (Fig. 27) en Ind- 

 snöring, hvorved den ufuldkomment deles i to Afdelinger, en tykkere 

 större ved Sækkens dybereliggende Ende, en mindre nærmere Huden. 

 Paa den yderste Ende har denne mindre Afdeling en kredsrund muri; 

 Plade, fra hvis Midte et Ror reiser sig, som aabenbart er Sækkens 

 Udföringsgang, og hvis Længde udgjör 0,012"'. Nærmest ved Pladen 

 er dette Ror noget kugeldannet, ellers er det smalt og spidst, gaaer 

 med sin Spidse igjennem Huden og staaer her frem paa Legemets Over- 

 flade. Bedst faaer man disse Udföringsgange at see, naar Sækkene 

 ere trukne ud af Huden, især naar det er lykkedes at flaae Huden saa- 

 ledes af Clione, at nogle af disse Sække blive siddende i det underlig- 

 gende Cellevæv; men sædvanligen blive de siddende paa Hudens Indsid«», 

 saa at den aftrukne Hud paa denne Side har et Flöiels Udseende, «f 

 disse mange smaa fremslaaende Sække. 



Iblandt disse store Farvesække findes andre smaa, der undertiden 

 kun have -J^ — ^L- af hines Störreise. Paa mange Steder, hvor hine 

 större ganske savnes, findes disse desto hyppigere» De store Farvesække 

 blive nemlig længere fra Haleenden stedse sjeldnere paa Bagkroppen. 

 Paa Halsen og Hovedel ere de igjen temmelig hyppige, men af en 

 noget forandret Form. Især paa Halsen ere de smallere og stærkt 

 böiede, saa at de ofte synes at være Dobbclsække. 



Disse Fanesække indeholde aabenbart den rode Olie, der sivede 



