537 



ud af Clionerne og svummede oven paa Vædsken. Formodentlig erc de 

 at sammenligne med simple Sliimkjertler (folliculi stbacei), hvis Sliim 

 er af en mere olieagtig Natur. — Undertiden udarte de til sande Fu- 

 junlder. Man træffer nemlig- næsten paa enhver Clione, men paa ganske 

 forskjellige Steder, enkelte kridhvide Korn i Huden, der meget let lade 

 sig- pille ud som smaa coagulerede Klumper, og- da efterlade en lille 

 Hule med en stor Aahning- paa Huden. 



Huden paa Cfione forekom mig- undertiden, seet under Mikrosko- 

 pet fuld af smaa Huller af 0,007'"— 0,008'" Gjennemsnit, og- omtrent 

 0,050'" — 0,050'" indbyrdes Afstand. Da jeg- kun gjorde denne Iagtta- 

 gelse paa saadanne Hudstykker, af hvilke Farvesækkene vare revne bort, 

 saa maa jeg- antage, at disse Huller kom af de afrevne Kjertelgange. 



Huden selv synes paa ganske friske Dyr at være g-anske gjen- 

 nemsigtig. I Brændevinen bliver den mælkehvid, og- seet under Mikro- 

 skopet viser det sig-, at det Mælkehvide lig-ger i lutter fiirkantede Plader, 

 hvormed Huden ligesom er brolagt. Disse Plader, der sikkerligen höre 

 Overhuden til, ere omtrent 0,006"' i Gjennemsnit og staae omtrent 

 0,001"' fra hverandre. 



Endelig fandt jeg endnu et tredie Slags smaa Korn i Huden, 

 for det meste klumpeviis. De vare næsten kugelrunde og meget smaa, 

 idethüiesfe 0,0015'" i Gjennemsnit. De syntes at sidde löse paa Huden, 

 og cre maaskee ikke andet end Blodkorn. 



Huden har egne Muskelirevler , hvilke fornemmelig ligge paa 

 tvers. Paa Bagkroppen blive de især tydelige ved de ovenfor omtalte 

 Indsnöringer. Disse forsvinde nemlig, saasnart Huden skjæres igjen- 

 nem, og de dybere Lag af Bagkroppen ligge da ganske slappe for 

 Dagen, hvoraf man allerede maaltc være berettiget til at antage tver- 

 löbende sammentrækkelige Hudtrcvler, om saadanne heller ikke kunde 

 eftervises ved umiddelbar Iagttagelse, hvilket dog virkelig er Tilfældet 

 paa saadanne sammensnorede Steder. 



