338 



Paa mange Steder er Hudmusklernes Leie mere indvi Idel, saa- 

 ledes som jeg- navnligen vil komme til at omtale det ved Oinenes Region. 

 Paa Hovedet, tildeels ogsaa paa Halsen, finder en nöie Forbindelse Sted 

 mellem Huden og- det almindelige Muskellag-, og 1 man vil neppe her 

 kunne adskille egne Hudmuskler. Huden har ogsaa egne Nerver. Paa 

 ganske friske Exemplarer, paa hvilke Huden endnu næsten er ganske 

 gjennemsiglig, falde de endog ved deres rödlige Farve meget let i 

 Oinene. Især udmærke sig to store Hudnerver (Fig. 4 w*, w*), der 

 komme frem af hver Axelgrube og forene sig paa Siderne og paa Bug- 

 fiaden af Bagkroppen. 



Hudens Blodhar har jeg ikke kunnet forfolge. 



Nærmest under Huden ligger et Cellevæv, som i de forskjellige 

 Egne er meget forskjelligt. Paa hele Bagkroppen findes det rigeligt, 

 og det er i det, at de store Farvesække ligge; ligesom det ogsaa er 

 ved det, at Huden paa hele Bagkroppen saa let lader sig trække af. — ■ 

 I störste Mængde findes det imidlertid paa den höire Side i Omegnen 

 af Hjertet, og der hvor desforuden Urinsækken ligger. 



Paa Finnerne er Cellevævet under Huden ikke saa rigelig til- 

 stede; og paa Halsen og Hovedet er det saa kort, at Huden sidder 

 meget fast til det underliggende Muskellag. Ved at flaae Huden af fra 

 Bagkroppen af, opstaacr Vanskeligheden paa Rygsiden altid omkring 

 Öinene, paa Siderne i Axelgruberne, og paa Bugsiden ved Halskraven. 

 Paa Brændcviinsexemplarer er dette Cellevæv almindeligviis gjennem- 

 trængt af den Vædske, hvori de have ligget, og paa de Steder, hvor 

 Cellevævet er rigeligt tilstede, staaer Huden poseagligt frem, eftersom 

 disse Fremstaaenheder skarpt begra'ndses overalt hvor Huden ligger tællere 

 til de underliggende Dele, eller hvor Hudmusklerne ere sammensnorede. 



